20 
Dr. Ortvay T. 
sága mind színe és testalkolásának sajátsága magában álló I 
természetének világos bizonyságát adja^) s hogy évszázadokon i 
át fenn tudta magát tartani, mutatja a faj kiválóságát. De 
minthogy őseink már Ázsiában nemcsak nyáj- és tanyagazdák 
voltak, hanem vadászok is, azért nem lehettek el külön 
vadászkutyák nélkül sem. Kétségtelenül vadászkutyákat is 
hoztak magukkal, ha erre nézve külön bizonyító adatok nincse- 
nek is. Krónikáinkban a kutya általán csakis mint engedelmes- 
ségre és szolgálatra szoktatott állat szerepel.-) De habár 
későbbi korban is máig a „kutya“ név az a 1 á v a 1 ó s á g és 
hitványság fogalmát képviseli,®) mégis annyi nyilván- 
való, hogy ló mellett az eb kedvenczállatja a magyarságnak. 
Egyik-másik honfoglaláskori magyar sírban a vitéz paripáján 
kivül annak kedvencz vadászebe is került elő. Ura nyomában ; 
járt otthon, úton, vadászaton s kirándulásain. Kálmán király 
emberéről, Both fiáról Benedekről, ki a vak Almos herczegen 
ejtett erőszakadásáról ismeretes, a krónika azt mondja, hogy 
amint a Pilis erdején átnyargalt, leesett a lóról s nyakát szegve 
szörnyethalt s kutyái, melyek nyomában járnak ; 
V a 1 a, felfalták húsát és csontjait.^) A vadászebekről közép- 
kori okirataink is gyakrabban emlékeznek meg. 1379-ben a . 
pécsi püspöknek mohácsi tisztje hatalmaskodva Tötös Lá.szló ■ 
egyik jobbágyán, János laki villicuson, azt fogságban tartja s 
csak aztán bocsátja szabadon, hogy neki 4 márka dénárt s 
egy vadászebet ad váltságúl.-'’) 1388-ban Marchali Och i 
Mihály hatalmaskodva Márkon és jobbágyain, tőle egyebek 
b Wenzel: MO. mezőgazdaságának története 227 1. 
A névtelen jegyző szerint Almos vezér a rulhenek és kunok soka- i 
ságáról úgy nyilatkozott, mint „kik ebeinkhez hasonlítanak, mert a 
kutyák, mindjárt hogy uraik szavát hallják, nem de megrélemlenok?" 
(Vili. fej.) 
A sokból álljon itt csak egy példa. Kemény János fejedelem í 
minduntalan használja a renegátok és hitvány, silány jellemű emberek 
megbélyegzésére. „Yalának két, keresztényből pogányokká vissza lőtt ebek 
. . . egyik Zülíikár, ki magyar tolmács, a másik Juszuf csausz.“ Alább: 
„akkor is midőn arról examinálták ZüKikárt s tudtak jól, ő a z eb még 
is tagadta. “ (Onéletirása 125 — 126. 1. Egyéb hasonlókat 1. u. o. 2U1. 1.) 
*) Marci Chronica LXVll. fej. 
Receptis ab ipso quatuor marcis denarioruin etvno cane sub- I 
leporario. (/ ic h y-O k m t á r IV., 116.) r 
