6 
/emte han ikke, selv i sine seneste 
* '..avde han et sikkert og hurtigt Blik for 
rner. Dr. Koren var derfor som et le- 
oa for sine Medarbeidere, baade hvad an- 
og Dyreformer af alle Klasser. Naar Dr. 
je: det kjender jeg ikke, kunde man være 
it han aldrig havde seet det før. Han behø- 
Jer ikke at lede efter i sin Hukommelse. Stod 
Jskrevet der, saa havde han det strax paa rede 
Selv om Dr. Koren med Hensyn til filosofisk Stand- 
ikt som Videnskabsmand ikke egentlig indtog nogen 
ærnskudt Plads, var han dog i sine Sympatier helt 
ud en Fremskridtets Mand, der med levende Interesse 
fulgte alle nye Forskninger. Han kjendte derfor ogsaa 
godt til alle nye Resultater og alle nye Undersøgelses- 
metoder, og naar han ikke altid selv bragte dem til An- 
vendelse, laa Aarsagen alene i hans beskedne, ængstelige 
Naturel, der havde vanskeligt ved at optræde paa egen 
Haand. Hermed hænger det sammen, at Dr. Koren 
saa sjelden og nødig indlod sig paa at give selvstæn- 
dige videnskabelige Meddelelser. Først i Samarbeide 
med andre Forskere magtede han paa denne Maade 
at gjøre sine rige Kundskaber gjældende. 
I Museets zoologiske Samlinger og i disses syste- 
matiske Ordning kunde derimod hans Lærdom og Kjend- 
skab til alle Dyreklasser fuldt ud komme til sin Ret. 
Her var han paa sit rette Felt, og her vil hans største 
Fortjeneste af vort Museum være at søge. Med selv- 
opofrende Kjærlighed til Videnskaben stillede han sig 
til Tjeneste netop i den Tid, da det i egentligste For- 
stand gjaldt at grundlægge Museets Samlinger, ja man 
kan gjerne sige grundlægge Museet som videnskabelig 
Institution, og idet han i over 40 Aar trofast fortsatte 
