54 
P. A. Øyen. 
noget mere generelt, idet jeg nærmere vil undersøge deres 
almindelige karakter, deres oprindelse og deres indbyrdes for- 
hold. 
Større og mindre stene spredte hist og her paa overhaden 
er et ganske generelt træk ved Jotnnfj eldenes bræer. Ved 
den nedre ende optræder de ofte i rigeligere mængde, men 
bliver sparsommere, jo længere man kommer opover bræen; 
de sidste ser man ved firngrænsen. At de her fnldstændig 
skulde ophøre, er ikke sandsynlig; men her dækkes de videre 
opover af den snart mørkere snart lysere „Firnschnee“. Det 
umiddelbare indtryk, man faar, er at disse stene skriver sig 
fra de især omkring firngebetet opragende steile fjeldskrænter, 
og at de saa senere paa grund af bræens eiendommelige be- 
vægelse mere og mere samler sig nedover mod bræens nedre 
ende. 
Optræder disse superficiale masser i større mængde, saa 
finder man dem somoftest i form af mere eller mindre regel- 
mæssig anordnede mediane overflademoræner. Disse har den 
samme karakter: ofte af betydelig størrelse ved bræens nedre 
ende svinder de efterhaanden ind opover og taber sig som- 
oftest ved firngrænsen. Skuer man imidlertid videre i den 
forsvundne morænes retning, saa opdager man nærmere eller 
fjernere en fremspringende fjeldskrænt, eller man ser midt 
ind i en af disse eiendommelig halvcirkelformede indskjæringer 
i fjeldmassen. Granske uvilkaarlig tænker man: derfra har 
denne moræne sin oprindelse. Ja ganske nndtagelsesvis kan 
man finde morænen vedligeholdt, indtil den pludselig ophører 
ved en inde i firngebetet opstikkende „hest.“ At det i dette 
tilfælde er den nævnte „hest“, der giver anledning til moræ- 
nens dannelse, kan vel ikke betvivles. 
Det første overblik henfører altsaa oprindelsen af den 
sten og det grus, der findes paa bræens overflade, til for- 
vitring og paafølgende ndrasning i de omgivende steile fjeld- 
sider eller til en gradvis ødelæggelse af de fremspringende 
„heste“. 
Det er en opgave af stor interesse at undersøge, om det 
forholder sig saa. At dannelsen af overflademoræner i sin 
almindelighed foregaar paa den maade, har man vel ikke 
villet bestride; men der har gjort sig gjældende momenter, 
