64 
P. A. Øyen. 
gang træffer det samme: udsprængning paa læsiden, altsaa 
netop paa det for bræen gunstigste sted, saa kan det ikke 
nægtes, at tanken let kenledes paa en direkte kraftvirkning. 
Selv de forskere, der vil søge saa meget som mulig forklaret 
ved hjælp af frosset og rindende vand, maa vistnok indrømme, 
at bræen øver en stor virkning dels indirekte dels direkte, idet 
den dels begunstiger den nødvendige temperaturveksel og dels 
virker som en sterk exportør ligeoverfor de belt eller delvis 
løssprængte masser. 
Saaledes som jeg har fundet de forskjellige erosionsfæno- 
mener udviklede ved Jotunfj eldenes bræer, er de et nyt bevis 
for berettigelsen af dr. Pencks udtalelse: „die norwegischen 
Gletscher — zeigen unmittelbar, wie heute noch die Gletscher 
er o dir en “ 1 ). 
Configuration. 
Jotunfj eldene maa nærmest betragtes som et af dybe, 
trange dale gjennemskaaret høideplateau, hvorfra der hæver 
sig snart mere spidse snart mere kuppelformede tinder. For 
de engere fjeldpartier gjør desuden den karakteristiske botn- 
dannelse sig gjældende. Jeg vil her kun omtale nogle mere 
generelle træk, der staar i umiddelbar forbindelse med bræerne, 
da jeg haaber ved en senere leilighed at faa anledning til at 
behandle det interessante spørgsmaal om overfladens configu- 
ration mere udførlig. 
Foruden de af Helland og Hertzberg tidligere optalte 
større botner 2 ) findes i Jotunfj eldene en hel del mindre. 
Disse vender ogsaa fortrinsvis mod nord, og ved sit mærke- 
lige forhold til de større er de af stor betydning ved studiet 
af botnernes dannelse. Disse mindre, om jeg saa vil sige 
disse primære, botner spiller ogsaa en væsentlig rolle, naar 
det bliver spørgsmaal om at forklare dannelsen af de saa- 
kaldte „heste“. 
Jeg har før omtalt, at man som aarsag til fjeldets eien- 
dommelige form bliver nødt til at søge en anden end de 
kræfter, der staar i forbindelse med dets' oprind elige dannelse. 
b Mitth. des Ver. für Erdk. zu Leipzig 1879, pag. 43. 
') G-eol. Förn. Förh. B. II, pag. 293. 
