Isbræstudier i Jotunheimen. 
71 
.gjorde særskilte isstrømme, laa endnu de omgivende ismasser 
paa en forholdsvis jevn f jeldgrund. Den centrale isstrøm kunde 
derfor bestemme de omgivende ismassers anordning og i for- 
bindelse dermed deres senere bevægelsesretning. Denne frem- 
træder nu i bidalenes retning. De i forbindelse med en ho- 
veddal staaende bid ale maa saaledes have en høiere liggende 
bund end denne ikke blot fordi, som professor Helland siger: 
„hvis den Bræ, der fylder en Sidedal, er meget mindre mægtig 
end den Bræ, der fylder Hoveddalen, da maa denne sidste 
antages at naa et større Dyb ved sin Erosion“ 1 ), men ogsaa 
fordi, bidalenes bræer er af en nyere oprindelse. At saadanne 
centrale isstrømmes indflydelse har gjort sig gjældende, be- 
kræftes ogsaa ved den eiendommelighed, at den før nævnte 
vinkel mel lem hoveddal og bidal viser sig at være mere spids 
paa de steder, hvor man ifølge bræernes fordeling maatte vente 
det største près, mindre spids derimod paa de steder, hvor 
man af samme grund maatte vente en mindre kraftind- 
virkning. 
Naar saaledes de her omhandlede centrale isstrømme di- 
rekte tilhørte den sidste del af istiden, hvilket der ikke synes 
at være tvivl om, saa maa erosionen af de i Jotunfjeldene op- 
trædende bidale tilhøre den postglaciale periode. De bræer, 
der eroderede disse dale, var altsaa direkte den store istids 
descendenter. Om det er disse, man nu træffer derinde mellem 
Jotunfj eldenes tinder, foreligger der for øieblikket intet di- 
rekte middel til at afgjøre. Var imidlertid de oprindelige 
bræer smeltede væk, saa maatte de nuværende have indtaget 
<de forriges plads. Men da kan man sige med bestemthed, at lang 
tid hengik ikke mellem de oprindelige bræers hensmelten og 
de nuværende bræers dannelse. Dette bevises ved dalenes og 
botnernes udseende; de ser paa mange steder saa ny ud, som 
om de var dannede „igaar“. 
Indirekte er der altsaa den største sandsynlighed tilstede 
for, at man i Jotunfj eldenes nuværende bræer virkelig gjen- 
hnder rester af glacialtidens store isdække. 
Naar man sætter sig ind i den tanke, der ligger til grund 
for de ord, dr. Penck har sat som motto paa sit „Gekrönte 
Preisschrift“: „Wie im Laufe eines Jahres die höheren Breiten 
b Öfvers. af K. Vetensk.-Akad. Förh. 1875, no. 4, pag. 19. 
