Isbræstudier i Jotunheimen. 
33 
Ibræers firngebeter. Det viser sig ganske almindelig, at der er 
en gradvis overgang fra den mindre typiske „Firnschnee“ i de 
øvre til den mere typiske i de nedre lag, indtil man i en 
vis dybde, der er forskjellig paa de forskjellige steder, træffer 
en mere eller mindre typisk ud viklet „Firneis.“ Jegvilnoget 
nærmere omtale de undersøgelser, jeg anstillede i den inderste, 
vestligste, del af Styggebræens firngebet den 31 juli. Den 
foregaaende dag havde i bræernes nærhed bragt regn, men 
inden firngebeterne havde den øiensynlig bragt sne. Den 
smule opklarnende veir, som indtraadte om eftermiddagen, 
kunde ikke i nogen mærkbar grad bevirke nogen metamorfose 
hos sneen, derfor saa fremtraadte ogsaa denne om morgenen 
den 31 juli med hin blændende hvide farve, som man kun 
finder hos den friske „Hochschnee“. Solens straaler bidrog til 
at forhøie farvepragten. Fj eldet viste sig i sit søndagsskrud. 
Men allerede da jeg omtrent klokken 3 om eftermiddagen kom 
inderst paa Styggebræen, forkyndte den tiltrods for solskinnet 
matte farve hos sneen, at denne maatte have undergaaet en 
betydelig forandring. Ved nøiere undersøgelse viste det sig, 
at den eiendommelige, af hexagonalt anordnede straaler betin- 
gede stjernestruktur var forsvunden. I dens sted traadte en 
prismatisk tildels flakig struktur, og der viste sig allerede i 
det øverste lag antydning til en ved smeltning frembragt til- 
dels uregelmæssig afglatning af kanterne. Allerede i en halv 
decimeters dybde viste sneen en tydelig kornet struktur med 
indtil tre millimeter store korn. Dette fortsatte, indtil jeg i 
en dybde af fire decimeter stødte paa et tre centimeter mæg- 
tigt islag bestaaende af „Firneis“, finkornet og med grovere 
korn tildels af størrelse op til en centimeter. Under dette lag 
fulgte en zone, en decimeter mægtig, bestaaende af „Firn- 
schnee“ med indtil tre millimeter store korn. Nu fulgte grov- 
kornig „Firn eis“, langs hvis overflade der sivede endel vand. 
Om jeg her havde stødt paa den endelige kompakte „Firneis“, 
eller om jeg havde stanset ved et nyt lag, under hvilket der 
muligens igjen kom sne, kan jeg ikke med bestemthed sige; 
saa meget tror jeg dog at kunne sige med sikkerhed, at dette 
islag maatte have en betydelig mægtighed. Denne firnskikt- 
ning er ikke noget for Jotunfj eldenes bræer specifikt; den er 
tvertimod et ganske almindeligt fænomen. Saaledes siger 
professor Sexe om den for sit karakteristiske firngebet be- 
Nyt Mag. f. Naturvid. XXXIV. I. 3 
