Isbræstudier i Jotunheimen. 
27 
malt, dels løber paa skraa opover ind mod bræaksen og dels 
lar et meget uregelmæssigt forløb, idet de gjennemsætter 
bræen paa kryds og tvers. Paa overdåden åndes enkeltvis 
løse stene; først nede ved enden optræder superåciale masser 
i noget større mængde. En større median overåademoræne, 
der har sit udspring fra en i botnen gjenstaaende „hest“, til- 
tager i størrelse, eftersom den . nærmer sig den nedre ende af 
bræen. Ved den sydlige side ordner de superåciale masser 
sig til en lateral overåademoræne. Omtrent 300 m. nedenfor 
bræen åndes en større, bueformet endemoræne, og langs 
dennes forreste kant har nu Leira sit leie. Amund Elvesæter 
har meddelt mig, at det har været ham fortalt som paalidelig, at 
■Storbræen for omtrent et hundrede aar siden skulde have 
strakt sig tvers over Leira. Er dette tilfældet, saa maa altsaa 
bræen dengang have strukket sig ud til den store endemo- 
ræne. Der åndes imidlertid intet spor til, at bræen ved denne 
sin udstrækning havde nogen opdæmmende indfly deise paa 
elven; det er derfor sand synlig, at denne har strømmet langs 
iskanten og den der ophobede morænemasse og selv dengang 
havt omtrent det samme leie, £om den endnu har. I en af- 
stand af 100—200 m. fra bræen åndes indenfor den store 
endemoræne en ligeledes bueformet og med den første omtrent 
jevntløbende endemoræne. Saavel mellem de to endemoræner 
som indenfor den inderste spores en vis regelmæssighed i mo- 
ræneaf sætningen ; at udskille de enkelte trin lod sig dog ikke 
gjøre. De to større endemoræner strækker sig ogsaa op et 
stykke langs bræens nedre del som to bilaterale trin. Inden- 
for den inderste endemoræne var planteveksten høist sparsom 
saagodtsom ingen; det mellem morænerne liggende belte havde 
en ikke ganske ubetydelig vegetation, skjønt denne ikke paa 
langt nær kunde maale sig med den udenfor den yderste 
endemoræne optrædende f j eldvegetation. Granske enkeltvis 
fandtes inde paa morænen dryas octopetala. Det faste fjeld, 
som her ned enfor bræen hist og her stak frem af moræne- 
massen, viste sig afglattet med antydning til en moutonneret 
Larakter; skuringsstriberne traadte heller ikke tydelig frem. 
Indenfor sidemorænerne viste ogsaa fj eldet antydning til en 
moutonneret karakter; men heller ikke her lykkedes det mig 
at paavise sikre skuringsstriber. 
I sydvestlig retning for Storbræen udbreder det høide- 
