Isbræs tudier i Jotunheimen. 
25 
sunket indtil 3 dm. Længere oppe traf jeg indtil flere meter 
brede og meget dybe sprækker. Ved firngrænsen findes til- 
dels temmelig store, tversgaaende sprækker, der ofte kiler sig 
ud til begge sider, og der opstaar da byppig større, vand- 
fyldte schluchter af betydelig dybde. Lige ovenfor firngræn- 
sen faar bræen en noget større heldning, og i denne skraaning 
er den gjennemsat af en hel del transversale sprækker; enkelt- 
vis forekommer ogsaa sprækker i andre retninger. Enkeltvis 
forekommer løse stene paa isens overflade, tildels større blokke. 
Nedover mod bræens ende findes superficiale masser i noget 
større mængde. De ordner sig her delvis til en median over- 
bad emoræne, der ogsaa kan følges nedenfor bræen, øiensynlig 
her efterladt ved isens afsmeltning. Tildels faar de super- 
ficiale masser, der findes ved siden af den mediane moræne,. 
udseende af endemoræne langs iskanten. Paa begge sider af 
bræen findes lateralmoræner, som i en afstand af 100 — 200 
m. nedenfor bræen bøier sig sammen til en større, bueformet 
endemoræne, der skiller det indenforliggende, paa plantevekst 
fattige belte fra den udenforværende, græsklædte fjeldmark. 
Der er en mulighed for at kunne adskille tre stadier i dan- 
nelsen af den indenfor den større endemoræne afleirede grus- 
masse; men paa grund af den uregelmæssige afieiring er ikke 
de tre trin ganske sikre. Oppe i den nordlige fjeldskraaning 
saaes nedover mod bræens nedre ende nogle i omtrent rette, 
med dalen heldende linjer anordnede, løse afleiringer. Ned til 
disse gaar stenskred nedover fjeldsiden. Det afglattede, utydelig 
moutonnerede fjeld paa bræens sydside viste ingen sikre skurings- 
striber; derimod viste det tydelige tegn til, at store stykker 
maatte være udsprængt. Forvitringen er forresten saa langt 
fremskreden, at den optrædende gabbro viste en fuldstændig 
ru overflade. 
Adskilt fra Graldhøtindpartiet ved den trange og dybe 
Leirdal ligger mod vest fire botnbræer i følgende orden fra 
nord mod syd: Høgskriubræ, Hurrbræ, Vetlebræ og Storbræ. 
Høgskriubræen har i den nedre del en hængebræs karak- 
ter, er tildels meget sønderflænget ; nu og da falder større is- 
stykker nedover den bratte klippeskraaning. Det nærmest 
bræen golde belte adskilles ved en bueformet endemoræne i 
en afstand af 100 — 200 m. nedenfor iskanten fra den udenfor- 
liggende, græsklædte fjeldmark. Endemorænen strækker sig 
