20 
P. A. Øyen. 
meget sparsom vegetation indenfor. Fra iskanten optræder i 
flere afdelinger en recent endemoræne, der strækker sig hen- 
imod 100 meter nedover; det var mig ikke mulig i den ure- 
gelmæssig anordnede morænemasse at paavise nogen bestemt 
trinvis tilbagerykken af bræen. 
Tverbotten bar en bræ, der kan betegnes som en botn- 
bræ, men hvor endel af hængebræens karakter endnu er bi- 
beholdt. Bræen gaar helt ned i det lille tjern, hvor den en- 
der med en steil isvæg og opfører sig som en kalvningsbræ ; 
den synes forresten nu at have en betydelig mindre udstræk- 
ning end den, som rektangelkartet angiver. I den nedre del 
er isen tildels noget opsprukket. Ved den vestlige side op- 
træder en superficial morænemasse, ved den østlige en lateral; 
denne synes nede ved tjernet muligens at maatte betragtes 
som en endemoræne. Lidt længere øst optræder høit oppe 
en mindre bræ, der maa karakteriseres som en hængebræ. 
Nørdre Illaabræ *) har karakteren af en mere typisk dal- 
bræ. Firngebetet viser sig tildels gjennemsat af større og 
mindre sprækker paa kryds og tvers. Længere nede fore- 
kommer nogle faa større sprækkedannelser ved den nordøst- 
lige side. Paa den ved længde- og tverstruktur udprægede 
overbade snor nogle mindre bræbække sig frem, og ganske 
enkeltvis forekommer hist og her løse stene. Ved den vest- 
lige side optfæder en større, lateral overflademoræne, og ned 
mod enden er bræens overflade dækket af en hel del super- 
ficial morænemasse. Saavel paa bræens vestlige som østlige 
side findes lateralmoræner. Fra iskanten optræder nedover 
fra bræen en betydelig afieiring af løse masser, der dels maa 
betragtes som bund- dels som endemoræne. Uden at der op- 
træder nogen typisk endemoræne, strækker disse afleiringer 
sig 100 — 200 m. nedover og mangler næsten al vegetation; 
derimod findes udenfor dette omraade almindelig f j eld vegeta- 
tion. Nedenfor den recente bund- og endemoræne er dalbun- 
den til langt op paa fjeldsiderne dækket af ældre, tildels meget 
betydelige moræneafleiringer, hvori elven har gravet sig et 
dybt leie. 
}) Jeg har saa meget som mulig søgt at bibeholde de paa stedet bru- 
gelige navne, da jeg anser dette som det mest korrekte. „Nørdre“ 
og „Søre“ Illaabræ for søndre og nordre, idet man i Leirdalen be- 
tegner som nord retningen opad dalen, altsaa omtrent modsat ret nord. 
