4 
0. E. Schiøtz. 
antage, at en Rest af Isen tilsidst trak sig tilbage til det nor- 
denfor liggende ca. 1800 m. høie Sølen; antagelig har denne 
Rest holdt sig i længere Tid omkring dette mægtige Fjeld- 
parti. Herpaa tyder ialfald de store Sand- og Grusafieiringer, 
man møder langs G-røna og Misteraaen; thi da Fjeldmassen 
skraaner jevnt sydover, medens den falder brat af mod N., 
maa alt Smeltevandet have strømmet mod S. Grøna flyder 
vestover med svagt Fald i et vidt, fladt og myret Terræn 
med svagt skraanende Dalsider; Sæterveien fra Grøndalssæteren 
over Hulsæteren til Misteraaen gaar over hade Sand- og 
Grnsmoer, der holder sig omtrent i samme Høide, ca. 
670 m. o. H.; lignende flade Moer i samme Niveau udbreder 
sig videre sydover forbi Nysæterbækken imod Haalaasen. 
Yed Nysæterbækkens Udløb ser man, at Misteraaen har gra- 
vet sig helt ned til Fjeldgrunden gjennem disse SandafLeiringer, 
der er brat afskaarne ud mod Elveleiet. Fra Grøndalssæteren, 
omkring hvilken der optræder en Række Morænevolde, kommer 
man derimod uden merkbar Stigning over i Fæmundselvens Dal. 
Man har altsaa her et sand- og grusfyldt Bassin, som mod 0. 
endnu er fyldt til Randen, men som Misteraaen mod Y . har udgra- 
vet helt til Bunden. Det er her ikke vanskeligt at forklare 
sig denne Opfyldning uden at behøve nogen speciei Afspær- 
ring af Bassinet; thi omtrent fra nordre Renaaens Udløb er 
Misteraaens Leie indknebet i en saa lang og trang Dalslukt, at 
Aaen under en rigeligere Yandtilførsel, saadan, som maa have 
fundet Sted, medens Isen laa om Sølen, utvilsomt vil over- 
svømme det omhandlede Terræn. Desuden finder man, at 
svære Moræner skyder sig nedover mod Aaen paa den om- 
handlede Strækning, saa at det er yderst rimeligt at antage, 
at Afiøbet tidligere har været mere afsperret end nu. 
I den før nævnte Opsats omtaler jeg ikke fremmede 
Blokke fra Kvitvolas Fjeldparti. Under Overgangen ifjor fra 
Yeumaasætrene til øvre Engerdalen iagttog jeg øverst paa 
Høiden, ca. 1100 m. o. H., en Del store Blokke af gammel 
rød Sparagmit; i Skraaningen ned mod Engerdalen begyndte 
100) blev Ismasserne drevet nordover mod Sølen, og den sidste 
Rest af selve Storisen skulde netop have ligget over Storhøiden og 
omgivende Høider. Man maatte da naturligvis vente at finde, at 
Isen havde trukket sig tilbage til dette Fjeldparti. som er det 
høieste paa den omhandlede Strækning. 
