Om beliggenheten av bræskillet og forskellen 
mellem kyst- og kontinental-siden hos den skan- 
dinaviske storbræ. 
Av 
Andr. M. Hansen, 
Dr. phil. 
I en avhandling „Om seter eller strandlinjer i store høider 
over havet“ 1 ) har jeg søkt at vise, at en række fænomener i 
Øvre Østerdalen kun kan forklares ved at anta, at dalførene 
i slutten af istiden var avstængt søndentil av storbræen 2 ), og 
at det var i de lange indsjøer, som på denne måte dæmmedes 
op til vandskillenes nivå, „seterne“ dannedes som strandlinjer 
og de store sandmoer avsattes som terrasser. Seternes ut- 
bredelse gjorde det nødvendigt at anta, at denne sidste stor- 
brærest må ha holdt sig i en betydelig afstand søndenfor 
vandskillet. — Jeg gjorde videre opmærksom på, at den store 
flytning av løse blokke opover dalførene, som var påvist for 
en del af det behandlede strøk av Hørbye, og som jeg selv 
kunde konstatere for andre dele, førte til den slutning, at den 
akse, hvorfra den sidste bræbevægelse utgik, må ha ligget 
1 ) Archiv f. Mathem. og Naturvidenskab, B. 10, 1885. 
2 ) I denne opsats vil bli benyttet de samme betegnelser som i Strand- 
linje-studier, smsteds, B. 14 og 15, 1890: Storbræ = indlandsis; pro- 
teroglacial — den første store kvartære istid; deuteroglacial '= den 
sidste istid; epiglacial = den periode, da de øverste marine terrasser 
avsattes; postglacial ==■ tiden efter denne periode; subglacial = den 
periode, der svarer til „den postglaciala sänkningen“ i Sverige. 
