Om beliggenheten av bræskillet. 115 
dem og mottar derfor selv næsten hele deres fugtighet. Den 
almindelige analogi, Blytt søker at hente fra nntidens bræer, 
der hgger over eller utenfor den deuteroglaciale storbræs 
område, er derfor ingenlunde bevisende for storbræens egne 
forhold — og argumentet fra nedbørsforholdene vendes med 
lethet mot hans egen opfatning. 
Jeg kan derfor ikke tillægge Blytts kun således begrun- 
dede almindelige mening om, hvor det er naturligst at tænke 
sig storbræ-resten liggende, synderlig værdi likeoverfor be- 
stemte kendsgerninger. Av større interesse for spørsmålets 
løsning er derimot de forsøk, han gør på at forklare seterne 
og de høie indlandsterrasser uten at ta sin tilflugt til sete- 
sjøer, opdæmmet av storbræ-resten. Motstanderne av „setesjø- 
teorien“ (der forutsætter storbræen som dam) påligger det 
klarlig som pligt at påvise en anden oprindelse for disse 
dannelser, hvis form, høideforhold og utbredelse forklares så 
utvungent efter denne. Før dette er lykkedes, kan den ikke 
siges at være motbevist, så længe står den som eneste mulige 
forklaring av en lang række kendsgerninger. 
For seternes vedkommende slutter Blytt sig væsentlig til 
J, Melvins teori 1 ), at de er et slags sidømoræner, dannet av 
morænegrus og fjeldras, der er samlet op og delvis sorteret 
af vand mellem kanten av fLadtliggende bræer og den tilstø- 
dende fjeldside. Denne forklaring kan tænkes opstillet for de 
korte „parallel roads“ i Lochaber, men anvendt på de norske 
seter fører den til rent umulige antagelser 2 ). 
Seterne i Gudbrandsdalen, Grlomdalen, .Rendalen o. s. v. 
hgger i sammenhængende linjer, der stiger svakt sydover. 
De jøkeltunger, langs hvilke de skulde være dannet som 
sidemoræner, kan tænkes enten at komme fra lokale bræer 
eller fra storbræen. Hvilke konsekvenser den første antagelse 
må føre til, skal jeg senere vise likeoverfor et par av 
Blytt opstillede eksempler. Den anden antagelse, som hgger 
nærmere, når det gælder så store bræer, som seternes høide 
og længde fordrer, er, at disse jøkeltunger tilhørte selve 
storbræen under avsmeltningen, da den altså efter Sehiotz’s, 
af Blytt tiltrådte mening var på tilbaketog mot vandskillet. 
1 ) Transactions Edinb. geol. soc. Vol. 5. 1885. 
2 ) Sml. Str.-st. s. 33 — 34. 
8 * 
