Om beliggenheten av bræskillet. 
117 
der er bygget på talrige målinger av P. Mortenson og mig i 
de østerdalske dalfører og av mig og E. Budolph i Gudbrands- 
dalen 1 ), selv om man betragter de enkelte seter som isolerede, 
må man i hvert fald tænke sig, at brækanten har været hori- 
sontal så mange kilometer, som den enkelte sete kan følges i 
sammenhæng — i Rendalen f. eks. optil 30 km. En eneste så 
lang sete er igrunden nok til at bevise, at den ikke kan være 
en sidemorænedannelse, dertil strider et sådant retlinjet løp 
altfor meget mot alt , hvad man kender fra nutidens bræer, og 
likeledes altfor meget mot bræernes egen fysik. Jøkelisen 
bevæger sig jo i det hele som en seigtflydende masse og må 
som alle sådanne anta en krumlinjet overflade. 30 kilometers 
retlinjet, horisontal grænselinje er umulig at anta for en viskos 
bræ, endsige hos en lokal jøkeltunge. 
Like så bestemt mot Melvin-Blytts hypotese som seternes 
høideforhold taler seternes egen bygning. Jeg har skilt mellem 
engseter , bygget i hvert fald i overflaten av løst materiale, og 
bergseter , der viser væsentlig fast fjeld (St.-st. s. 6). Engseternes 
overflate består i regelen av tydelig rullet materiale, der kan 
variere fra sand til nævestore stene, sjelden større, men på hvert 
enkelt sted gennemgående er av ens størrelse, sorteret altså, hvad 
Melvin selv 2 ) gør opmærksom på er tilfældet både ved den 
usædvanlig grovtbyggede sete ved Hanestad og ved Lilleelv- 
dalens finere seter. De er fuldstændig renvasket, uten jøkel- 
mel. Overflaten er ofte kilometervis jevn og fast som en vei. 
Hver eneste av disse egenskaper er tilstrækkelig til at skille 
seterne fuldstændig fra morænedannelser; i det hele — der 
findes hos de typiske engseter hverken i materialet eller i over- 
flateformen det mindste, der minder om moræner. Det er like- 
frem en umulighet at tænke sig dem, således som de findes i 
milevis i de østenfjeldske dalfører, bygget op av fjeldrap og 
morænegrus i stillestående vand mellem jøkel og fjeldside. Stille- 
stående må nemlig våndet ha været, da seterne er så temmelig 
nær horisontale med et yderst svakt fald motsat dalens, og man 
ikke med nogen rimelighet kan anta, at store, lokale post- 
1 ) E. Rudolphs målinger er endnu ikke publicerede, men ifølge fore- 
løbig mundtlig meddelelse havde han ved sine nivelleringer fundet 
både linj ernes sammenhæng og deres stigning sydover. 
2 ) Transactions Edinb. geol. soc. Vol. 5. 
