Om beliggenheten av bræskillet. 
119 
der viser, at de hører sammen i retløpende, svakt stigende 
linjer, deres utbredelse, deres materiale og form, hvad enten 
det er engseter eller bergseter — alt er uforeneligt med 
Melvin-Blytts hypotese, og viser, at denne eneste teori, der er 
opstillet mot strandlinje-teorien, er umulig som forklaring for 
de almindeligste og mest typiske seter 1 ).. 
Så utilfredsstillende den Melvin-Blyttske teori således er 
som almindelig forklaring for seternes dannelse, kan det dog 
ha sin interesse at se på, hvorledes den tar sig ut, når den 
søkes anvendt på bestemte seter. Blytt har gjort dette forsøk 
for Foldalens og Grudbrandsdalens seter. „Det er klart, at 
store bræer må ha gået fra Snehætta-partiet og Bondane længe 
efter, at de lavere f j elde var blit isfri. En sådan bræ må ha 
strakt sig ut gennem Foldalen“, (1. c. s. 38) og langs siderne 
av denne bræ skulde så Foldalens seter være dannet som ,,en 
bræm av nedraset grus“. Blytt etablerer uten videre en øst- 
gående Foldalsbræ, siger endog „det er klart“, den må ha 
været der, efter storbræen var gået væk, trods det er bevist 
med utvilsom sikkerhet, at den sidste bræ der har gået op- 
over dalen, gik mot NV. Man har nemlig et fuldstændig 
sikkert mærke efter den sidste bræbevægelse på hvert sted 
— det er de løst på overflaten liggende blokke. Hvor liten 
erosjonsevne man vil tilskrive isen, kan man dog ikke tænke 
sig, at disse ofte litet tilrundede store blokke regelmæssig har 
kunnet beholdt sin nuværende frie plads over jordflaten under 
en hel nedisning, med dens nye jøkelbevægelse. Har man nu 
en bergartgrænse og finder slike løse blokke flyttet i masser 
fra en bergart over på den anden, må denne blokflytning 
nødvendigvis tilhøre stedets sidste bræ og betegne dennes 
bevægelsesretning. Det kommer man ikke fra. Og nu har 
jeg for Foldalens vedkommende specielt berettet (Str.-st. s. 19), 
at granulitblokkene her er flyttet opover dalen op mot Snehætta, 
i samme retning som søndenfor sparagmiten er flyttet nord- 
over på Trondhjemsfeltet. Denne observasjon kan Blytt ikke 
1 ) At sidemoræner indgår som bygningsled i enkelte korte, isolerede, 
ofte høitiiggende seter har jeg selv tidligere gjort opmærksom på- 
Særlig kan setelignende dannelser tænkes opstået i bræsjøer, der lik 
den ved Jensens nunatak (Meddelelser fra Grønland, B. 1) ligger i 
læ for jøkelstrømme. Hvis bræen en længere tid holder sig konstant, 
vil man her få både morænematerial og strandlinje. 
