120 
Andr. M. Hansen. 
sætte sig ut over — med sin antagelse, at bræen havde en 
sydostgående bevægelse — uten nærmere at angi grunde her- 
for. Og mine observasjoner står ikke alene, de støttes nu 
også ved Törnebohms autoritet. (Blocktransporten inom cen- 
trala Skandinavien) 1 ). Han har følgende iakttagelser fra 
Foldalen. På Hånæskletten (i N.) findes „talrig kringstrødde“ 
blokker av sparagmitskifer, der står mot S. På Jonsvolen 
(i S.) findes en mængde blokker av lys granit, som „otvifvel- 
agtig“ stammede fra granitmassivet i SO. På Skalhøiden 
(i NNO) øiegneis antagelig fra trakten SO for Foldals kirke. 
Nordenfor er gabbro og diorit flyttet mot VNV i trakten om- 
kring Mælsjøen. Altså overalt tydelig bræbevægelse mot 
dalens fald og mot den formentlige jøkeltunge fra Snehætta. 
Like øst for denne har endelig Siljestrøm fundet skurings- 
mærker, der går mot V. 33° N. 2 ). Blytts Snehætta-~Fo\åal$ bræ 
kan således ikke ha eksisteret i postglacial tid. — At utlede 
en slik lokal jøkel fra Rondane strider jo ikke mot den sidsté 
ved blokflytningen konstaterede bræbevægelses hovedretning 
mot nord. Men her indtræder en anden vanskelighet. Bon- 
dane danner en isoleret fjeldgruppe av høist 300 km. 2 utstræk- 
ning, der hæver sig over et vidtstrakt fjeldplatå av 800 — 1000 
m. høide. Tænkes hele Bondepartiet dækket av den formodede 
lokale bræ, vilde dog kun en mindre del sende sit overskud 
som jøkel ned til Foldalen. Gudbrandsdalen måtte fået mindst 
halvparten og Atnesjøen likeledes en betydelig del. Mere end 
100 km. 2 kunde ikke bidra til at føde den jøkeltunge, der 
skulde fylde Foldalen til seternes nivå. Selv om man regner, 
bare Foldalens kirkebygd og de brede dalfører op til Bondane 
med, vilde jøkeltungen få like stort fladeindhold som moder- 
brædelen selv. Endnu større blir misforholdet, når hensyn 
tas til, at Bondenes overflatefænomener tyder på, at selve 
toppene ikke har været isdækkede. — Denne jøkeltunge måtte 
være ført ned til 700 m. o. h. og dens overflate allikevel være 
holdt konstant i lang tid ved setenivået 948 m. av en moder- 
bræ ikke større end den selv, skønt den havde fri adgang til 
at flyte ut dalen utover. Man ser urimeligheten. 
Bedre går det ikke med det andet forsøk, Blytt gør, på 
! ) Geol. fören. förh. B. 13 1891. S. 589. 
2 ) Oit. Hørbye Sur des phénomènes d’érosion en Norvège s. 17. Chr. 1857. 
