122 
Andr. M. Hansen. 
igen videre på grundfjeldet vestenfor 1 ). Helt fra Otta til Lesje, 
ca. 60 km. har altså den sidste bræbevægelse bevislig gåt op- 
over, og den bræ, hvis sidemoræner de temmelig uavbrudte 
seter her skulde være, måtte altså komme fra Ottadalen. Hvor 
unaturlig disse lange jøkeltunger i dalene måtte være formede, 
viser et blik på kartet. 
I det hele — her som i Foldalen, hvorsomhelst man søker 
at danne sig et klart billede av, hvorledes bræerne må ha seet 
ut, og hvorfra de skulde være næret, d engang da seterne efter 
Melvin-Blytts hypotese betegnede deres siderand mot fjeldvæg- 
gen, kommer man til slike usandsynligheter, at enhver må føle, 
at man er kommet ut over legitime teoriers område. Hvor selv- 
sagt alle kendsgerninger er efter setesjø-teorien, behøver jeg kun 
at peke på. Seternes høideforhold, geografiske utbredelse, byg- 
ning og materiale, blokflytninger og skuringsmærker, alt følger 
med nødvendighet av den eneste omstændighet, at den deutero- 
glaciale storbræ under sin avsmeltning efterhånden trak sig 
tilbake ikke mot vandskillet men mot sin oprind elige høide- 
akse, bræskillet, idet den samtidig dæmmede op indsjøer mot 
vandskillets skar, hvori seterne dannedes som strandlinjer og 
de høje indlandsterrasser avsattes som ører. 
Foruten ved at opstille den uholdbare Melvinske hypotese 
mot strandfinje-teorien søker Blytt at svække denne: 1) ved at 
hævde, at indlandsseterne og kystseterne er ganske forskellig- 
årtede dannelser, og derfor neppe begge kan være strandlinje- 
dannelser — og 2) ved at dra seternes (tilnærmelsesvise) hori- 
sontalitet i tvil. 
At kyst- og indlandsseter er så fuldstændig ensartede 
dannelser, at en beskrivelse av en typisk sete fra Østerdalen 
gælder ord for ord for en typisk sete fra Søndmør (og like- 
ledes for fjæren i den brædæmmede Merjelen-sjø), og at disse 
altså må havt fuldstændig samme genesis som strandlinjer, har 
jeg skarpt fremhævet i Str.-st. Mot - denne opfatning, som er 
bygget på iakttagelse av et par hundrede km. seter ved kyst 
og i indland — derav ca. halvhundrede km. befarne skridt for 
skridt — sætter Blytt sin påstand: „Jeg har havt god anled- 
1 ) Ved Domås, nordligst i Dovre, har jeg noteret, hvorledes skurings- 
mærkerne svinger (NNV — N — NO)- rundt det blankpolerede knæ, 
forbi hvilket Dovreveien tar op på fjeldet, og antar den av Hørbye 
angivne retning over til Drivdalen; påtvers av Blytts Snehættajøkel. 
