126 
An dr. M. Hansen. 
formentlige observasjon av skråhet hos virkelige seter kan 
således ikke tas for god. 
Like tvilsom er også det andet eksempel på seternes skrå- 
het, Blytt anfører. Efter at ha omtalt, at seter, fattes i Driv- 
dalen, heter det i en anmærkning kort og godt: „Kun øverst 
i dalen under Høgsnyta er der et par korte, stærkt hældende 
seter.“ Det er at beklage, at Blytt ikke beskriver disse nøiere, 
ti bekræftes denne iakttagelse, at der findes virkelige seter i 
Drivdalen, med fuldt utviklet ryg, setefiate og fot, med jevn 
overflate, ensartet, sorteret, rullet og renset material, men 
stærkt hældende, vilde denne observasjon alene være nok til 
at vise, at teorien om seternes dannelse som strandlinjer ikke 
er uttømmende. Både var de for ski å til at være dannet ved 
bredden av en sjø, ei heller kunde der, da Drivdalen vender 
mot nord og ligger nordenfor vandskillet, været nogen stor- 
bræ-rest til at dæmme dalen. Som observasjonen nu gives, 
har den imidlertid aldeles ingen betydning. Et par korte, 
stærkt hældende flater i løst materiale kan ikke utenvidere 
kaldes for seter, tvertimot, deres skråhet taler så bestemt imot 
dette, at den fuldstændigste overensstemmelse forøvrig i byg- 
ning og materiale må sikkert konstateres for, at der over- 
hovedet kan bli tale om at sammenligne sådanne „korte, stærkt 
hældende“ flater med seter. Og en sådan overensstemmelse 
tør jeg trygt sige, aldrig vil bli konstateret. Såvidt jeg kan 
forstå, må det være ne top disse dannelser, jeg selv har under- 
søkt på stedet. Høgsnyta har jeg ikke fundet på kartene, 
men „øverst i dalen“ må være omkring Kongs vold, og her 
omkring har jeg ikke kunnet opdage noget, der kunde for- 
veksles med seter, uten nogle moræne-avsatser et stykke østen- 
for hovedveien mellem Hjerkin og Kongs vold. Disse har 
imidlertid seet fra enkelte kanter en såpas stor likhet med 
seter, at jeg netop av den grund undersøkte dem lidt nøiere. 
Det viser sig at være egg-formede, ægte morænerygge av 
store blokke og sand og grus omhverandre. Der er på stedet 
ikke tale om at kunne ta dem for seter, skønt de i virke- 
ligheten danner den største tilnærmelse til en setehgnende 
sidemoræne å la Melvin, som jeg har seet. Lignende men 
uregelmæssigere morænerygger sees flere steder her øverst i 
dalen, og til disse må Blytts „korte, stærkt hældende seter“ 
henføres, sålænge Blytt ikke har dokumenteret, at de har 
