130 
Andr. M. Hansen. 
gående brede, jevne dalfyldinger av nogenlunde fint sand r 
livori nutidens elv har gravet sig et smalt leie med ofte stor- 
stenet bund. Dalen havde under brætrykket et svakere fald, 
og nedbøren var på grund af storbræen større. Der løp altså 
større elve med svakere strøm, og disses bund danner de 
fleste dalfyldinger. Men høit over denne almindelige dalbund 
optræder i setestrøket — og kun der — svære sandmoer med 
bratte mæler, og det er disse høifj eldsterrasser, der skal for- 
klares paa ovennævnte måte, som Blytt finder „er den natur- 
ligste av de teorier, som man har opstillet“. Vi får da se,, 
om den besidder noget fortrin for setesjø-teorien. 
Høifj eldsterrasserne skulde altså være elve-erosjonsterrasser 
i morænemasser, der var jevnet ut til moer av samme elv i 
perioder, da den var liten. Terrassernes material skulde altså 
oprindelig være de morænemasser, som storbræen eller lokale 
jøkler efterlot sig. Disse moræner måtte vel her som al tid 
have en meget uensartet sammensætning, grus, 1er, sand og 
store blokke om hinanden. Men nu viser moerne sig tvert- 
imot at ha et y d erst ensartet materiale, aller almindeligst 
en middels fin sand uten eller med meget få blokke. Så 
fattig på blokke som indlandsterrasserne viser sig overalt i de 
talrige, høie naturlige snit i elvemælerne kan ingen virkelig 
morænemasse tænkes her i det kuperede terræng, og det kendes 
heller ikke i hele Norge. At alle blokkene skulde være slidt 
op ved lang transport under bræen selv, savner også her 
analogier — og motbevises også ved, at sandterrasser findes 
øverst i alle dale, helt op til Snehættas fot (if. Blytt). De 
blokke, der fra først av må ha været der i morænemasserne, 
må altså enten være ført væk eller slidt op av de elve, der 
har jevnet disse ut til moer. Men store blokke kan over- 
hovedet ikke håndteres av elve uten med meget stærkt fald 
— og moerne er næsten horisontale. Man måtte derfor anta 
store nivåforkastninger i samtlige dale, hvor de høie terrasser 
optræder, og det i forskjellige retninger efter elvenes løp, for- 
at skaffe strøm nok til at sortere morænemasser, der indeholdt 
selv temmelig små blokke. Og hvor blev det samtidig av den 
finere sand og 1er? Den måtte igen være ført væk av stærk 
strøm. Den almindelige mælsand er så pas fin, at den strøm- 
styrke, der lar den bli liggende igen, må være høist ubetydelig 
— den er i virkeligheten ikke grovere end i de marine ter- 
