136 
Andr. M. Hansen. 
2) {32, 244). Blokke ay øiegn eisen „findes spredt mot S. og SSO.“ for 
Valesjøbjerget. Den står som nævnt også i Androgfjeldet længere 
syd og må ventes i mellemrummet, hvor alt er overdækket. Schiøtz. 
siger selv, „at øiegneisen muligens atter dukker op lidt søndenfor“ 
det sydligste sted, hvorfra han noterer blokke derav. 
3) {32, 245). „Langs Misteråen og videre mot N. langs den østlige 
skråning av Stenfj eldet træffer man blokke av en rød sparagmit lik 
den, der optræder i Sølen og de vestenfor dette liggende fjeldhøider.“ 
Den samme formasjon fortsætter (if. 27, K.) en 40 km. mot SSO. og 
står også på stedet i selve Stenfj eldet, selv om de få blott ede steder 
her tilfældigvis viser en anden bergart end blokkene. De kan derfor 
være fra stedet selv eller søndenfra. 
4) {32, 245). „I den nordlige skråning av Nubben, Storhøidens vestlige 
fortsættelse, er grunden indtil en høide av omtrent 950 m. o. h. 
næsten ganske dækket av blokke og stene av blåkvarts og blålig 
kvartsit. Hist og her sees enkelte større og mindre stene av en 
styg med lerskiferlameller gennemsat blålig kalk. Disse blokke er 
fremmede. Mot N. har man imidlertid store myrstrækninger, der 
strækker sig hen til Skarven. I Skarven 1000 m. o. h. står blåkvarts 
i forskjellige ændringer og i lavlandet vestenfor findes ortokerkalk 
hvilende på blåkvartsartet bergart ca. 890 m. o. h. ; muligens træder 
disse bergarter også op nærmere Nubben.“ Ja men likesåvel muligens 
mot SSO., hvor man nemlig vet, at blåkvartsen står i den nordlige 
ryg av det nærmestliggende fjeld Børvæggen {27, 202, 207) og der 
„ligner fuldstændig den i Skarven“. Ortokerkalken slutter sig til 
denne lagfølge og blokke av den er fundne også i mellemrummet 
på sydsiden av Skarven {27, 169). 
5) {32, 245). „Blokke av rød, hyppig konglomeratisk sparagmit findes . 
spredt omkring i stor mængde i Osdalen og på fjeldstrækninger på 
begge sider av samme tildels på fremmed grund“ (!). „Av kartet i 
B. 27 sees, at den røde sparagmit etasje sender en tunge helt nedover 
til Blækkufj eldet, og at denne netop begrænses av de ovenfor 
nævnte fjeldstrækninger. Det er imidlertid at mærke, at blokkene 
befinder sig i tildels betydelig høiere nivå end det, hvortil den røde 
sparagmit her når op. Sølen 1800 m. o. h. er det nærmeste fjeld 
høiere end Børvæggen og Bømundfjeld, hvori der står rød sparagmit. 
Det er dog ikke rimeligt, at blokkene er komne direkte derfra. Blok- 
kene må hovedsagelig være komne fra de nærmest liggende 
fjeldmarker og altså være ført opad bakke til sit nuværende leie.“ 
Med andre ord — de kan være fra stedet selv eller søndenfra, efter 
Schiøtz’s egen fremstilling. 
6) {32, 246). „Nede i Fæmundselvens dalbund (syd for Høgberget) 
finder man blokke av den gamle røde sparagmit. Disse blokke kan 
vel ikke betragtes som fremmede i egentlig forstand, da den røde 
sparagmit står i Kastflohøiden og også i de straks søndenfor liggende 
høider.“! — Når Schiøtz lægger vægt på den negative iakttagelse, at 
han ikke har fundet i stensamlingerne den lyse grålige kvartsitsand- 
sten, der står søndenfor, men kun stedets egne bergarter, er dette 
