138 
Andr. M. Hansen. 
blokke „kan dog muligens være ført nedover fra Sorkvola mot V. 
av en lokal isbræ.“ Ved Sorkåen støter desuten alle tre etasjer av 
sparagmitkvartsfj eldet sammen og terrænget er for dækket til at 
kvartsens grænse kan fastslåes med nødvendig sikkerhet. 
13) På selve toppen av Vålebjerget fandtes „et par mindre stene av 
gabbro“, der står i fjeldpartiet nordenfor. 
14) { 32 , 255). „Såvel på Børvæggen, som på Børfjeldet og høit op i den 
sydlige skråning av Sølen har jeg (Schiøtz) seet små stene av mørk 
grønlig serpentin . En sådan bergart er imidlertid ikke iakttat 
søndenfor Sølen og Børvæggen . Det nærmeste sted i N., hvor 
serpentin optræder, er i Hodalen og ved Røsten i Tufsingdalen lidt 
vestenfor Fæmund.“ 
Hermed er listen færdig på de iakttagelser, som prof. 
Schiøtz har samlet på sine reiser helt siden 1870 som beviser 
for en blokflytning og altså bræbevægelse sydover i strøket mel- 
lem Storsjøen i Rendalen og riksgrænsen. For fuldstændighets 
skyld skal jeg medta de iakttagelser, der bragte også Hørbye 
til at anse det for mnligt, at „det avskurende og polerende 
material ved den sydligste del av Fæmund er kommet fra 
nord — , hvor lidet det end stemmer med det hoved- 
resultat av hans observasjoner, hvortil han håbede tilsidst at 
kunne føre læseren“ *). 
15) Ved Blaksjøen, øst for Engerdalen er kalkblokke flyttet sydover, 
mens fjeldfladen nordenfor samme er som renfeiet for blokke (1. c. 
s. 340). Lidt nordenfor fra Hovdroe-sæteren fandt Schiøtz likeledes 
blokke av kalksandstenen „spredt over fj eldet et stykke mot S. 
Langs veien fra sæteren ned til Kvitlen ser man imidlertid også 
enkelte blokke av kalksandstenen til tegn på, at her tillike har 
fundet en transport nedover fra fjeldmarken til lavlandet mot N.“ 
(52, 247). Disse iakttagelser kan kun bringes i samklang ved at anta, 
at lokale bræer har været medvirkende, eller at bergarten står på 
ukendt sted, eller at blokflytningen har vekslet retning. 
16) „Den steile dalside østlig op fra sjøen Store Engern viser tydelig 
striper, hvis retning er omtrent parallel dalen, og situasjonen her 
gør det temmelig tydeligt, at friksjonsmaterialet er kommet fra 
nord.“ 
17) Stødsiderne på Sorkvola og Vålebjerg øst for Fæmund vender efter 
Hørbye ubetinget mot N., men utmærker sig begge steder ved at 
være plankpolerede og så godt som uten skuringsstriper. 
Med disse 17 observasjoner er — for at benytte samme 
ord som Hørbye — „sagt alt væsentligt, som her i egnen taler 
\ 
b Det erratiske fænomen på riksgrænsen. N. Magaz. f. Naturv. B. 8 
s. 348. 
