142 
Andr. M. Hansen. 
fundet J ) sammen med „røde konglutinater“ eller Törnebohm 
på Grloløken 2 ) er ørkesløse, fremgår også av en anden grund. 
Ifølge Kjerulf 3 ) kan disse „små stene“ være kommen fra 
konglomeraterne i den røde sparagmit, de „røde konglutinater“, 
der netop står ved de f j elde, Sølen &c., hvor blokkene er 
fundne. 
I det hele taget kan man jo ikke slutte noget om den 
sidste bræbevægelse av sådanne isolerede fund. Storbræen 
må, hvor så dens akse tilsidst kommer, begynde at dannes på 
de høieste fjeld og må under en flytning av bræskillet sydover 
først passere de mellemliggende strøk med sin sydgående side. 
Og til denne tid om ikke til den proteroglaciale tid kan slike 
isolerede, særlig seige og uforvitterlige stenes flytning sydover 
henføres. Når man vil ha sikker greie på den sidste bræ- 
bevægelse, må man holde sig til masseflytningerne. En eneste 
blok, hvis hjemstavn kan med sikkerhed vises, angir jo sik- 
kert nok, at der engang har foregået en bræbevægelse i den 
retning, men denne kan ha været efterfulgt av flere i andre 
retninger og det er egentlig kun, når talrige løse blokke kan 
følges i nogenlunde sammenhæng til deres hjemstavn, at man 
kan være sikker på, at man har den sidste bræbevægelse 
angit. Og det er den, det her gælder. 
Av samtlige 17 observasjoner, der skulde tyde på en 
sidste bræbevægelse sydover i dette strøk, beholder vi efter 
denne gennemgåelse kun én tilbake (nr. 11), der kan tillægges 
nogen vægt. Det er de røde sparagmitblokke, der findes spredt 
omkring tildels i mængde mellem Fæmund og Kvitvola og 
østover omkring Vålebjerget og enkeltvis sydover på fj eldene 
vestenfor Engersjøen. Da rød sparagmit „ikke optræder i de 
søndenfor liggende fjeldhøider,“ synes unægtelig disse observa- 
sjoner at gi et avgørende bevis for, at den sidste bræbevægelse 
her har været sydover. Der er dog en række omstændigheter,, 
der gør, at heller ikke her noget sikkert resultat nåes. 
Den røde sparagmit viser nemlig „en meget stor petro- 
grafisk likhet“ 4 ) med dalasandstenen, hvis ekvivalent den er 
ifølge Törnebohm. Dalasandstenen „vestenom Idre ligner del- 
vis i høi grad den røde sparagmit ved Långå og Hede,“ 
hvilken sidste igen Schiøtz ikke finder forskellig fra den 
b 8 , 345. 2 ) 1. c. s. 591. 8 ) Udsigt s. 25. 4 ) if. Högbom 1. c. s. 154. 
