144 
Andr. M. Hansen. 
arter sammen som løse blokke, hvorav den ene nordenfor kun 
kendes i NNO., den anden er „eiendommelig“. Disse to berg- 
arter står også sammen i fast fjeld kun en halv mils vei borte 
i skuringsmærkernes retning. Det er da unægtelig vanskeligt 
at undgå den nærmestliggende slutning, at flytningen virkelig 
er foregået søndenfra. En så bestemt lokaliseret flytning må 
klarlig tillægges en stor vægt og synes mere end tilstrækkelig 
til sammen med granitblokkene Y. for Lille Engern og porfyr- 
blokkene ved Drevsjømoen at vise, at de røde sparagmiter 
syd for Fæmund med vel så stor sand synlighet kan avledes 
søndenfra som nordenfra. 
Jeg vil imidlertid gå et skridt videre og sige: selv om det 
her og andetsteds, hvor Schiøtz har påvist fremmede blokke 
av rød sparagmit (observ. nr. 3, 5 f. ex.), stod så, at bergarten 
ikke var påvist like søndenfor i fast fjeld, måtte man være 
forsigtig med av denne negative bestemmelse at ville fastslå 
bræbevægelsen i et strøk, der er i den grad dækket som det 
mellem Rendalen og grænsen. Det er altid lidt misligt at 
bestemme blokflytningens retning efter vekslende sedimentære 
lag, selv i en egn, hvis geologiske bygning er godt kendt, 
når ikke strøket er meget fast og nogenlunde tvers på bræ- 
bevægelsen. Er strøk og fald stærkt vekslende, vil formasjo- 
nerne, selv om de er meget mægtige, træde for uregelmæssig 
i dagen. I den her omhandlede egn er den ifølge Schiøtz 
øvre, grå sparagmit-etasje ved Høgberget kun 30 m. Og 
faldet veksler uavladelig og stærkt, så man aldrig kan vite, 
hvor den røde sparagmit kan træde frem. Når så hertil 
kommer, at fjeldgrunden er så ganske overordentlig dækket, 
at man som netop syd for Fæmund kan gå timevis på jagt 
efter fast fjeld, må man indrømme, at det vil være dristigt at 
nægte sandsynligheten av, at den røde sparagmit kan optræde 
på mange steder, hvor den endnu ikke er kendt i det vidt- 
strakte og ufuldstændig undersøkte strøk. Man er ikke be- 
rettiget til at nægte muligheten av, at fremmede blokke kan 
ha sit oprindelige sted like i nærheten, selv om deres bergart 
ikke er påvist der i fast fjeld. Dette er så selvsagt, at alle 
geologer i marken drar direkte slutninger om underlaget av 
de løse blokke, selv om det ikke lykkes at finde fast fjeld. 
Jeg skal nævne et par eksempler på, at Schiøtz selv også 
gør dette. På Noliåsen Andes meget ofte samlinger av kalk- 
