Om beliggenheten av bræskillet. 
147 
ca. 90 km. At Hørbye i 1855 (8, 349) kunde tænke sig 
en sådan lang grænse mellem motsatte strømretninger, kan 
man forstå. For ham stod endnu „det erratiske fænom“, 
„friksjonsflommen“ som noget så helt uforklarligt, at et gåte- 
fuldt fænomen mere eller mindre ikke kunde gøre fra eller 
til. Men hvorledes prof. Schiøtz nu, da vi dog har begyndt 
at forstå endel av storbræernes fysik, hvortil han selv har 
leveret værdifulde bidrag, vil begründe sin hypotese om en 
sådan motstrømning, kan jeg ikke sætte mig ind i. Flytblokkene 
åndes på begge sider av den formentlige grænse på fuld- 
stændig ensartet måte, løse på overflaten. Man er derfor ikke 
berettiget til at henføre 'dem til forskellige epoker av istiden, 
og av ovenstående citat får man også indtrykket, at Schiøtz 
tænker sig de motsatte bræstrømme samtidige. Det kan kun 
ha været enten under den deuteroglaciale storbræs mægtigste 
utvikling eller senere under dens avsmeltning. Hvis det første 
skal være tilfældet, fremhæver Schiøtz selv meget bestemt, at 
ved mægtige storbræer vil underlagets orografiske forhold spille 
en mindre rolle med hensyn på ismassernes bevægelse. „Is- 
skillets beliggenhet vil derfor væsentlig avhænge av isens av- 
smeltning nedenfor snelinjen og dens bortførelse ved kalvning 
langs ytterranden, foruten av fordelingen av nedslaget over 
snelinjen“ (32, 262). I ingen av disse faktorer er det muligt 
at tænke sig sådan forskel på nogle få kilometers avstand, at 
bræskillet i en 3 — 400 km. 1 ) bred storbræ skulde kunne for- 
skyves så meget som 90 kilom., om dette i det hele kunde 
gå an midt i en plastisk masse som en storbræ. Hvis forkast- 
ningen av bræskillet virkelig havde skeet efter denne linje, 
vilde, når to mænd begyndte at gå indover storbræen på hver 
sin side av den, den ene have nået bræens høideakse, mens 
den anden endnu havde over fjerdeparten av bræens hele 
bredde at marsjere for at nå høiden på sin side av grænsen. 
Dette kan ikke tænkes muligt. — Den linje, efter hvilken bræ- 
bevægelsen møter den største motstand, like stor til begge 
sider, d. v. s. bræskillet, må nødvendigvis også være bræens 
høideakse, da her isen må hopes høiest op. Og denne høide- 
akse må være bestemt av bræens hovedform i det hele og 
store tat og ikke kunne gøre sådanne skarpe vendinger på 
0 Solør — Melhus 350 km. 
10 * 
