148 
Andr. M. Hansen. 
90°, som Schiøtz’s hypotese måtte indebære. — At der senere, 
under avsmeltningen skulde optræde så store forskelligheter 
i kort avstand, at bræaksen skulde brytes sådan tvært av, 
er også yderst usandsynligt. Der findes ingen bratte over- 
gange i de orografiske forhold, der kunde tænkes at forårsake 
det. Tilbake står da kun det alternativ, at storbræen var 
opløst i ganske lokalbestemte bræer dengang, da blokkene 
førtes i disse to motsatte retninger. Men også dette er utænke- 
ligt, både fordi de transporterende bræer må ha havt så uhyre 
utstrækning — ca. 90 km. ved de til hinanden stødende sider — 
at der ikke kan være tale om lokale bræer mere, og fordi den 
rand av høie fjeld i Herjedalen, hvoffil bræaksen her skulde 
støtte sig, er lavere end f j eldene øst for Fæmund, hvorover 
strømmen gik (1158, 1170, 1200, 1010 m. mot 1434, 1426, 1396, 
1148, 1789 m.), så nogen lokal årsak umulig kan ha forårsaket 
den også av Schiøtz anerkendte nordgående bevægelse. 
Som sagt, jeg kan ikke sætte mig ind i, hvorledes Schiøtz 
tænker sig bræforholdene med denne strømgrænse parallel 
med skuringsmær kerne. Det er likefrem umuligt i dette i det 
hele så jevne platåland at påvise nogen tilsvarende stor oro- 
grafisk ulikhet, der skulde forskyve storbræens akse en fjerde- 
part av bræens bredde — eller utvikle svære lokale bræer med 
stik motsatte bevægelser i umiddelbar nærhet ved siden av 
hinanden. Flytblok-avledninger, der # måtte føre til en sådan 
antagelse, må på forhånd møtes med aller største mistænk- 
somhet, man må være berettiget til i vid utstrækning at hen- 
føre dem til forskellige perioder eller at supponere tilsvarende 
bergartforekomster i det dækkede strøk på steder, hvor de 
ikke kendes, men hvor de måtte findes, hvis hypotesen om 
de motsatte samtidige flytninger skulde undgåes. Som påvist 
er dette ingenlunde nødvendigt, man kan med stor lethed 
utlede fiytblokkene fra forekomster i fast fjeld med en sådan 
beliggenhet, at man får en fuldstændig ensartethet i flytnings- 
retningerne på begge sider av en regelmæssig, temmelig ret- 
linjet bræakse, der ligger fuldt så langt syd som setesjø-teorien 
behøver. 
Resultatet av denne gennemgåelse av Schiøtz’s flytblok- 
observasjoner i strøket mellem Storsjøen i Rendalen og grænsen 
blir altså: 
