Om beliggenheten av bræskillet. 
151 
moer kan kun forklares ved setesjø-teorien — som derfor 
direkte kan utledes av dette av Schiøtz beskrevne fænomen. 
Det er et godt tegn for en teori, når et fænomen, der 
beskrives av en motstander av den, føier sig så naturlig ind 
i den, således som disse av Schiøtz beskrevne sandavleiringer 
ved Misteråen gør til setesjø-teorien. Endnn bedre er det, når 
man endog finder nye og uventede argumenter for den i ob- 
servasjoner, der fremføres mot den. Dette mener jeg utvil- 
somt er tilfælde med de moræner , som Schiøtz nævner fra 
strøket Rendalen — grænsen. Disse betragtes som mærker enten 
efter storbræen på dens tilbaketog mot vandskillet eller efter 
lokale bræer, der ,,må ha fyldt dalene, efter at indlandsisens 
magt var brudt“ (MS). Nu — lokale bræer i de høieste fjeld- 
partier kan jo tænkes, enten storbræen trak sig væk fra om- 
givelserne nordover eller sydover. Det er kun morænerne i 
hovedå alene, der nogenlunde sikkert kan henføres til storbræ- 
randens egne jøkler. Av sådanne omtales (32, 253) efter Mei- 
nich de store, op til 60 — 80 m. høie moræner nordenfor Store 
Engersjøen i Engerdalen og de op til 170 m. bøie, svære 
moræner nordenfor Sensjøen i Fæmunddalen. For den tredje 
hoveddal, Rendalen, kunde tilføies (efter Kjerulf) den vakre 
moræne nordenfor Storsjøen og for Grlomdalen morænerne 
Kopang — Tresen nordenfor Storelvdalens ufuldstændig fyldte 
sjø. De øvrige er knyttet til tverdale. Her falder det straks 
i øie, at alle de nævnte ligger på nogenlunde samme bredde- 
grad og ved røønfenden av dalførenes største sjøer. Hvis dette 
sidste havde indtruffet blot i den ene dal, hunde det jo tænkes, 
at jøkelen nordenfra ved et rent tilfælde havde stanset like 
ved begyndelsen av indsjøen, skønt det isåfald blir uforklarligt, 
at ikke bræslammet og al den sand og aur, de store bræelve 
fra så svære jøkler må ha ført, har fyldt sjøen. Morænerne 
begynder imidlertid straks ved den nuværende vass-ende. Det 
er i det hele så vanskeligt at tænke sig en sådan tilfældig 
optræden av store moræner ved øvre ende av indsjøer, at selv 
Kjerulf, der var en så bestemt motstander av „de store bræ- 
bevægelser opad“, drar den slutning av 4 slike moræner oven- 
for sjøer, at de „utpeker en retning opad i disse lukkede dal- 
drag.“ (Udsigt s. 43.) 
Når moræner imidlertid findes i samtlige hoveddale ovenfor 
de største indsjøer, der optræder parallelt med hinanden, må 
