152 
Andr. M. Hansen. 
enhver tilfældighet være utelukket. Morænerne må på regelmæssig 
vis være lagt op foran jøkler, der fyldte sjøerne og altså må ha 
gået nordover. 
Helland har (Om beliggenheden af moræner og terrasser 
foran mange indsjøer. Öfversigt af Kgl. Vet. Akad. Förhandl. 
Sth. 1875 No. 1.) bevist den almindelige genetiske sammenhæng 
mellem indsjø og moræne, og at de rækkevis optrædende ind- 
sjøer med moræner foran betegner langvarige konstante sta- 
dier i storbræens historie. Det samme må klarlig været til- 
fældet i Østerdalen. Hellands sikre slntningsrække kan helt 
overføres på indsjøerne her. Henne morænerække nordenfor de 
store sjøer betegner nordenden av storbræen i en langvarig periode. 
Henne kan ikke være nogen anden end den samme, i hvilken is- 
trykket holdt landet i det nivå, hvorunder seterne dannedes ved 
stranden av de sjøer, der blev dæmmet op til vandskillet av stor- 
bræen. 
Så langt fra at motbevise setesjø-teorien har man altså i 
disse moræner, der kun kan være avsat av nordgående bræer 1 ), 
et nyt selvstændigt bevis for, at den sidste storbrærest har 
ligget så langt fra vandskillet. 
Man har tillike fundet et nyt middel til at bestemme bræ- 
skillets beliggenhet foruten skuringsstriper og blokflytninger 
samt seter og høifj eld sterr asser, nemlig moræner ved øvre 
ende av indsjøerne. 
La os se hvorledes disse forskellige bestemmelser falder 
sammen i Østerdalen. Yi har altså den omtalte morænerække 
nordenom de store dalsjøer. Yed disse sjøer optræder også 
de første „påbyggede“ terrasser (sml. Str.-st. s. 20), der mærker 
setesjøens begyndelse. For egnen Rena — Klara kan man anføre 
de omtalte sandmoer i seternes nivå. De sydligste kendte seter 
ligger i Grlomdalen 15 km. nordenfor, ved Atnas utløp, i Ren- 
dalen derimot like nordenfor morænen ved Storsjøens nord- 
ende, ved Akre. Skuring smærker ne er både på grund av berg- 
artens natur og det tætte løse dække meget sjeldne og isolerede, 
O Jeg finder det ikke nødvendigt videre at imøtegå Schiøtz’s påstand, 
at morænerne tilhører sydgående bræer; den fremkommer nemlig 
altid { 32 , 164; MS.) nten nogensomhelst begrundelse. Blokkene i 
morænerne synes stedse at være stedets egne, og selv om en enkelt 
overflatisk blok kunde bevises at stamme nordenfra, kan den være 
ført av drivisen i setesjøen eller tilhøre en tidligere periode. 
