Om beliggenheten av bræskillet. 
155 
Ved disse iakttagelser må vel beliggenheten av den sidste 
storbrærest i Fæmundsdalen være fastslået med meget stor 
sikkerhet. Den har ligget søndenom Rømundfjeld 61° 35'. 
Antar man 61° 30' for bræskillet i Østerdalen kan man ikke 
være synderlig langt fra det rigtige, da sydgående bevægelse 
tar ved ikke langt søndenom (Blækknfjeld 32, 246 og 247). 
Dette faste punkt til bestemmelse av den sidste bræ- 
bevægelse i Østerdalen er altså fnndet — i strid med prof. 
Schiøtz’s teorier — på grundlag av hans iakttagelser. I 
det hele er setesjø-teorien ikke alene kommet uskadt gennem 
prøven ved Schiøtz’s rikholdige overflate-observasjoner, men 
beriket med nye argumenter og støttet til nye iakttagelser. 
b) Prof. Schiøtz’ s teoretiske levis for, at bræskil og vandskil 
tilslut må falde sammen. I avhandlingen „Om merker efter is- 
tiden“ behandler prof. Schiøtz hovedmomenter i bræbevægelsens 
mekanik og fremsætter da følgende sats : „Det er let at vise, at 
tyngdekraftens arbeide på strækningen mellem isskil og vandskil 
må forminskes, når isens mægtighet avtar, mens friksjonsarbeidet 
holder sig nogenlunde uforandret på grund av den voksende 
hastighet. Herav kan vi drage den vigtige slutning, at isens 
tykkelse over vandskillet ikke kan synke under en bestemt 
størrelse, når dette skal befinde sig i en given avstand fra 
isskillet. Eftersom isens tykkelse avtar, må derfor isskillet 
rykke nærmere hen til vandskillet og tilsidst falde sammen 
med det.“ I en først senere trykt avhandling, som prof. 
Schiøtz har været så venlig at la mig se i manuskript („Om 
isskillets bevægelse under avsmeltningen av en indlandsis“) x ), er 
denne sats nærmere utviklet. De resultater, Schiøtz kommer 
til ved denne nøiere fysikalske behandling av spørsmålet, har 
han i et brev til mig samlet til følgende resumé: 
„Jeg finder, at virkningen av avsmeltningen med hensyn til 
isskillets bevægelse kan være forskellig; sålænge isen er meget 
mægtig, kan isskillet holde sig uforandret, ja selv vike læn- 
gere tilbake fra vandskillet end forut; men når mægtigheten 
er blit meget liten, så indtræder med nødvendighet, hvad jeg 
tidligere har nævnt, at isskillet må rykke mot vandskillet, hvis 
man ikke vil forutsætte — — , at snelinjen rykker så høit 
b se dette bind s. 102 — 111. 
