156 
Andr. M. Hansen. 
op, at den under avsmeltningen kommer til at ligge over eller 
like ved isdækkets høidepunkt.“ 
Hvis de forutsætninger, prof. Schiøtz er gået ut fra, var 
rigtige, vilde hele setesjø-teorien og alle de derav avledede konse- 
kvenser være dømt. Dens grundsats, at sidste rest av den 
deuteroglaciale storbræ lå langt søndenfor vandskillet, var en 
fysisk umulighet. 
Det er dog på forhånd klart, at der må være et eller 
andet feilagtigt i Schiotz’s fremstilling. Ti hvis det var en 
fysikalsk nødvendighet, at en storbræ måtte trække sig tilbake 
mot vandskillet under avsmeltningen, måtte overalt mærkerne 
efter den sidste brædækning peke nedad fra dette. Under 
bræskillets flytning mot vandskillet måtte det sidste brædække 
overalt søndenfjelds bli storbræens sydside. Men nu anerkender 
Schiøtz selv, at når man kommer nordenfor Fæmunds sydende, 
bærer overflaten kun mærker efter en nordgående bevægelse, 
fra den høie fjeldrække, hvortil bræskillet skal ha støttet 
sig, opover dalene til den høiere fjeldrække øst for Fæmund. 
Denne kendsgeming kan Schiøtz kun forklare ved at anta at 
det sidste, sydgående brædække hverken selv har efterladt 
sig nogen mærker eller formåefc at utslette mærkerne efter den 
tidligere bevægelse i motsat retning. 
Men denne antagelse lar sig ikke forsvare. Selv om den 
sydgående bevægelse var så svak, og storbræens sydside på 
dette tidspunkt var så litet mægfig, at nogen større blok- 
flytning sydover ikke fandt sted, måtte man dog anta, at de 
løse blokke, der ved formasjonsgrænserne fandtes hyttet nord- 
over, blev hyttet tilbake. Men både i Gudbrandsdalen, Øster- 
dalen og Jemtland hndes blokkene like ved grænsen blot hyttet 
nordover. — Sådan aldeles ovenpå overhaten kunde heller ikke 
de fremmede nordoverhyttede blokke regelmæssig holdt sig 
under et senere brædække. De har klarlig fåt sin frie situasjon 
ved bræens sidste smeltning. — Selv om man bent imot disse 
kendsgjerninger vil fastholde, at hyt blokkene har kunnet hævde 
sin plads, efter at storbrærestens bræskille havde passeret dem, 
og også den sydgående bræside havde ligget over dem, er 
dette likefrem umuligt for andre overhatedannelsers vedkom- 
mende. Når vi på en 100 km. bred strækning, Foldalen til 
Aursuen, overalt i dalmundingeme på hoveddalenes sydside 
hnder høifjeldsterrasser høit oppe over dalbunden og utvilsomt 
