164 
Andr. M. Hansen. 
denes sammenhængende strandlinjer viser, at hævningen utvil- 
somt har foregået i sammenhæng i Norge og det vestlige 
Sverige, således at procent av epiglacial strandlinje overalt 
synes at måtte svare til samme tid uavhængig av absolut 
høide o. h. Fund av arktiske plantelevninger ved Høghult i 
Skåne ved 18 % M. Gr., ved Kållered S. for Gøteborg 55 %, 
ved Vadstena 75 % °g ved Frøjel på Gotland 35 % — skulde 
altså betegne, at der herskede et arktisk klima her og natur- 
ligvis også nordenfor, endnu da hævningen kun havde de 
sidste 18 % igen. — Som Andersson formulerer det: „Vi har 
i havflatens stand en sikker tidsindikator. Findestedet ved 
Høghult viser, at dengang da havet omkring Kullaberg stod 
i det aller høieste 7 m. (18 % M. G.) høiere end nu — altså 
ved Kristiania i det høieste ca. 40 m., rådde en fuldstændig 
arktisk flora i så sydlige strøk som det sydlige Skåne.“ 
Jeg skal fortsætte slutningsrækken : Samtidig med at en 
arktisk flora herskede i Skåne (18 % M. G.), trivedes østersen 
brilliant inderst i Kristianiafjorden (Høvik 16 — 24 %), hvor 
vinterkulden nu er for strid, og samtidig voksede der furu og 
hassel i Hardanger (16 ^o) 1 ). Dryas octopetala og Betula nana 
betegnede vegetasjonen på Gotland (35 %) og ved Gøteborg 
(55 %) samtidig med, at der i Norge 12 breddegrader længere 
nord ved Tromsø levede en fauna, aldeles lik nutidens (den 
subglaciale grænse (S. G.) ligger inde i fjordbundene ved ca. 
35 % M. G. ved havbrynet op til 50 %)• Vi ser — her må 
være en feil et eller andet sted i regningen, ti facit viser sig 
fuldstændig umulig. Vi kan ikke anta, at en utpræget arktisk 
flora holdt sig i Sydsverige under hævningen eller r et som 
det var kom dansende sydover og så forsvandt igen, mens 
man andetsteds i netop samme periode eller — om procent- 
beregningen ikke er fuldt at stole på — i hvertfald i ganske 
nærliggende perioder — havde et meget mildt klima uten spor 
av arktisk flora. Der må dog ha været en vis kontinuitet i 
vegetasj onsændringerne. 
Det gælder da at finde, hvor feilen ligger. Vi får se 
lidt på de fire fund. Det falder da straks i øinene, at ingen 
av findestederne tilhører de stærkt deuteroglacierede land. 
Kun et eneste av dem, Frøjel, ligger sikkert indenfor maksi- 
b Helland. Gr. R F. B. 2 s. 120. 
