Om beliggenheten av bræskillet. 
169 
findes ifølge Olbers *) løvtræerne under nåletræerne. I Skot- 
land synes ifølge J. Geikie 1 2 3 ) eken at ligge underst, når der 
findes to forskellige trælag — efter torvgravernes erfaring. I 
Irland findes ifølge Kinahan d ) i bunden i regelen Quercus og Ilex, 
høiere op furu. Som man ser, den vækst-palæontologiske lagfølge 
i torvmyrerne i Norge , Skotland og Irland 4 ) gir fuldstændig over- 
ensstemmende vidnesbyrd om, at der tidlig i den postglaciale tid 
her skede et særdeles varmt klima — varmere end senere. 
Vækst-palæontolologisk er altså bevist, at en ekeperiode, 
en boreal flora herskede langt fremme i den postglaciale tid. 
Denne boreale periode satte jeg allerede i Str.-st av geo- 
logiske grunde umiddelbart efter den epiglaciale periode, for- 
utsatte således en meget rask utvikling fra et arktisk klima til 
et borealt, betydelig varmere end nutidens — og denne an- 
skuelse bæres altså fuldstændig frem også av de palæofytiske 
fund i Nordeuropa. Gennem G. Anderssons fund forrige som- 
mer — siger denne forf. 5 ) — „er det fuldstændig sik- 
kert, at eken og de til ekefloraen hørende arter har vundet 
at sprede sig langs det sydlige Sveriges hele vestkyst allerede 
inden den postglaciale [= subglaciale] sænkning begyndte“ 6 ) 
— og ,,vi må anta, at klimatet (i den tid, da disse arters ut- 
bredelse fandt sted) har været det varmeste, som hidtil har 
rådet under kvartærtiden i Skandinavien.“ 
Nogensomhelst grund til at anta, at storbræen allerede 
skulde være smeltet helt væk, inden denne boreale periode 
indtrådte efter den epiglaciale, foreligger der nu aldeles ikke 
— alt taler for, at det netop var under denne den væsent- 
ligste del av avsmeltningen foregik, og til denne, den varmeste 
periode må man også naturlig henføre indvandringen av de 
to tidligere omtalte sydlige vegetasjonsgrupper. Efter den 
minimale temperaturstigning, vi har beregnet efter disse, vil 
1 ) Gøteborg og Båhusläns geologi s. 142. 
2 ) Prehistoric Europe s. 420. 
3 ) Geology of Ireland p. 268. 
4 ) At aspe- og furulaget i de nordsjællandske skovmoser neppe er belt 
postglaciale har jeg nævnt i Str-st. s. 136. Efter eken kommer også 
her ore-laget. 
5 ) Hvorledes Andersson forliker dette „slutresultat“ med sin antagelse 
av arktisk flora i Skåne helt ned til henimot hævningens avslutning, 
er ikke let at se. Efter foranstående er sammenhængen klar. 
6 ) 1. c. s. 518. 
