Om beliggenheten av bræskillet. 
175 
Kongsberg 978) viser videre, at nedbøren ved trinnet her er 
adskillig større. Tages hensyn hertil, kan man sætte som 
gennemsnitlig nedbørsmængde ved fjeldviddens rand i det syd- 
lige Norge over 800 mm., mens den i svensk Norrland er 
dalet til omtrent 500. 
Arsisotermerne viser en kile med lavere temperatur end 
0°, der følger den omtalte tunge av nedbør under 500 mm. 
ned langs høideaksen fra det nordlige Finland. Den omgives 
koncentrisk og parallel med kystlinjen av isotermerne ind-til 
+ 7 °, der én efter én løper ut langs kysten nordover, mens 
den omslutter et minimum på -r- 3 °. 
Det er ut fra disse nuværende forhold vi må gå, når vi 
vil undersøke, hvorledes bræen vilde vokse sig stor under en 
klimatisk forværring i Norge. Når alle naturforhold forøvrig 
tænkes uforandret, vil med synkende temperatur også nedbørs- 
mængden forminskes, da havet, der sender vanddampene, må 
tænkes avkølet i tilsvarende grad. Fordelingen av nedbør må 
foreløbig tænkes uforandret. Snegrænsen må derfor fra først 
av sænkes nogenlunde jevnt over det hele med faldende tem- 
peratur. Da Langfj eldene ligger meget nær snegrænsen, vilde 
de lokale bræer her hurtig brede sig, smelte sammen og 
dække hele vidden med en sammenhængende storbræ, der 
sendte sine jøkler ut over platåranden til vest mot de indre 
fjordgrene, mot øst ned til fj eld vidden (AB fig. 3). Der be- 
høvedes sikkert ikke mere end et par graders fald i års- 
temperaturen eller et par hundrede meters sænkning av sne- 
grænsen (der her sættes til 1300 — 1500 m.) for at få en sådan 
storbræ over Langfj eldene. 
Men klimatets forværring sluttede ikke hermed, storbræen 
voksede videre. Nu indtrådte der nødvendigvis en stor for- 
skel mellem de to sider av høiplatået. Mot vest dreves stadig 
større jøkler ned mot fjordbundene, men her kom de i en fart 
ned langt under snegrænsen. „Bratte jøkeldale fører isen 
hurtigere frem til strøk med stærkere ablasjon ovenfra og 
avsmeltning nedenfra og frembyder ved sine talrige sprækker 
større angrepsfiater for avsmeltningen, så jøkelen blir hurtigere 
optæret, trods sin raskere bevægelse“ 1 ). Når jøklerne nådde de 
dype fjordbunde selv, blev der endelig sat en absolut grænse 
’) Heim, Gletscherkunde S. 263. 
