180 
Åndr. M. Hansen. 
ikke vide grænser ved analogien med Grønland, det nordlige 
Norge og vinterklimatiske forhold i det hele land. Nogen så 
særdeles væsentlig avvikelse fra det sande bør derfor ikke 
findes i det hypotetiske kart — dertil er de klimatiske hoved- 
betingelser for sikkert givne med landets form og beliggenhet. 
Storbræens grænser under dens deuteroglaciale maksimums- 
utbredelse kender vi — den betegnes ved raerne og fjordbun- 
dene. Om dens tykkelse i Norge på denne tid vet vi litet. 
Vi har hidtil neppe andet at gå efter end det negative, de 
høieste fjeldtopper har ikke været skuret av nogen storbræ, 
og alpeformerne, nunatakformen, de store botner og tinderne 
findes ‘ overalt, hvor fj eldene når over 1800 — 2000 m. Stor- 
bræens overflate kan derfor neppe nogensinde ha nået over 
2000 m. — selv ved høideaksen. Denne må ligge efter den 
linje, hvorfra den faldende sne møter størst motstand mot sin 
stræben nedover som is efter tyngdens love og derfor må 
hopes høiest op, det vil sige hvor motstanden er like stor 
til begge sider. Det er til spørsmålet om, hvor denne linje, 
hvor bræsJcillet har ligget under storbræens forskellige faser, 
jeg nu skal gå over. 
Vi har seet, hvorledes den deuteroglaciale storbræ måtte 
begynde at danne sig på Langfj eldene. Bræskillet (fig. 3, 1) kan 
i denne tid ikke lagt synderlig langt fra høiplatåets midte og 
altså heller ikke så langt østenfor vandskillet. Da storbræen 
imidlertid bredte sig videre ut over fjeldvidden, mens Yest- 
landsfj ordene stoppede dens vækst til denne kant, måtte bræ- 
skillet nødvendigvis flytte mot SO. Her var mere bræmasse, 
der skulde fjernes, og så særdeles langt fra midtlinjen mellem 
brærandene kunde bræskillet heller ikke nu komme til at ligge. 
Yistnok er forskellen mellem platåernes høide ca. 400 m., men 
bræens overflate vilde vel trods denne ulikhet i under- 
laget nå så temmelig nær den cylinderform, jeg har påvist 
træder frem overalt, hvor man er kommet et stykke vei ind- 
over G-rønlands indlandsis 3 ). Det ligger i selve bræbevægelsens 
natur, at der ikke kan fremkomme bratte avsatser i dens over- 
flate. Sidetrykket indenfra vilde drive isen ut i kanten, hvor 
motstanden var mind st, og således arbeide henimot at jevne 
ut alle avsatser. Og med en i det hele jevn, ensartet krum- 
0 Se Wiss. Ergebnisse v. Nansens Durchquerung v. Grønland. Taf. 5. 
