186 
Andr. M. Hansen. 
En overveielse av de meteorologiske utviklingsbetingelser 
under storbræens forskellige faser fører os således til en teori 
om beliggenheten av den sidste storbrærest, der svarer nøiagtig 
til setesjø-teorien, som jeg opstillede i 1885 utelukkende på 
grundlag av høifjeldsseternes og høifjeldsterrassernes utbredelse. 
Ad begge veie bringes man til at sætte det sidste bræskil 
længere syd end de tidligere kendte nordgående blokflytninger. 
Ved Schiotz’s iakttagelser over bloktlytningerne ved Rømund- 
fjeld er denne nordgående bræbevægelse konstateret i Norges 
østligste dalfører fuldt så langt syd, som seterne går, og ved 
den vakre morænerække ovenom de store indsjøer i Østerdalen 
er vel den sidste brærests nordgrænse her endelig fastslået. 
Sydligst i landet tror jeg, at bræskillets endelige sted også lar 
sig temmelig nøie bestemme ved nogle blokflytningsobserva- 
sjoner jeg har gjort i Telemarken. I Kjerulfs liste over „frem- 
mede blokke omstrøede i forskellig situasjon“ findes der kun 
én iakttagelse fra Telemarken 1 ). „I Grungedal på vei fra 
Vinje til Haukelisæter sees blåkvarts-blokke foruten granit. 
De må antages flyttede fra NV., hvor etasjen har sin utbre- 
delse.“ Jeg undersøkte sommeren 1891 en masse blokke på 
fjeldet mellem Tveitvand og Totak, men fandt her ingen anden 
fremmede blokke på den røde granit end blågrå kvartsiter, 
der var fuldstændig hk de almindelige i Telemarksformasjonen, 
der står klods ved i SO., hvorfra enhver, der ikke havde en 
på forhånd fattet mening om flytningsretningen, vilde utlede 
dem. Omvendt fandt jeg i Vestfjorddalen i Telemarksforma- 
sjonen ikke blokke av den gamle røde granit, der dog måtte 
ventes i masser her like utenfor granitgrænsen, hvis bræ- 
bevægelsen havde foregået mot SO. fra et bræskille, der lå i 
nogen nævneværdig avstand vestenfor. Man har her iakt- 
tagelser fra begge sider av en formasjonsgrænse, hvorav den 
ene direkte taler for en flytning vestover grænsen, den anden 
mot en flytning i motsat retning. Man synes derfor berettiget 
til at sætte bræskillet østenfor formasjonsgrænsen, det vil sige 
ved sydenden av de store indsjøer her Møsvand, Totak og 
Vinjevand. — Der mangler ikke på andre overflatefænomener 
i samme strøk, der taler for det. På Erdmanns kart over 
P Udsigt, s. 30 nr. 64. 
