Om beliggenheten av bræskillet. 
187 
skuringsmærkerne i Skandinavien 1 ) er angit sknringsstriper 
med retning mot NY. på halvøen mellem Møsvands to arme. 
Den sammenhængende række (Kjerulfs ,,5te stadium“) erratiske 
felter mellem de tre nævnte vande kunde naturlig henføres til 
brærestens vestrand. Et meget mærkeligt forhold viser de 
nævnte tre sjøer overensstemmende i sine dybdeforholde. Samt- 
lige indsjøer i Norge, hvorfra dybdemålinger haves, har sin 
største dybde i sin ytterste halvdel — og dette er også andet- 
steds et gennemgående træk ved glaciale sjøer og fj orde. Det 
følger som omtalt i Strandlinje-studier først og fremst av deres 
oprindelse som brærand-sjøer, idet jøkelens eroderende evne 
vokser langsomt utover, men avtar hurtig nær jøkelenden; men 
især i grundere indsjøer vil også de elve, der falder ut i dem, 
med sit sediment væsentlig grunde op den øvre ende. Nu er 
imidlertid disse sjøer dypest og det betydelig dypere i sin nord- 
vestre del, og om elvene har lagt op ører ved nordvestenden 
er der dog lignende ører, ja endnu større med svære grunder 
på få meters dyp ved søndre ende. Når man holder sig til 
den almindelige regel for indsjø-dybderne i glaciale land, må 
man slutte, at disse Telemarksjøer er eroderet nedenfra dalen 2 ). 
Dette er et forhold, der kan ventes igen i tiere sjøer i sete- 
strøket — specielt f. ex. de omtalte sjøer i Østerdalen med 
moræner ovenfor — og som vil kunne benyttes som et nyt 
middel til at bestemme bræbevægelsens retning hos den jøkel, 
der gav dem sin sidste form. — Endelig har man netop i 
samme del av Telemarken også en høifjeldsterrasse i fuld- 
stændig åpen situasjon. Mellem Totak (680 m. o. h.) og Møs- 
vatn (888 m.) ligger et stort „erratisk felt“ myrlændt og fladt 
med en høide, der knap hæver sig over 920 m. o. h. Men ut 
mot denne er der foran Bitdalsvandet bygget op en bred flat 
sandmo på ca. 970 m. høide o. h., der falder smukt terrasse- 
formigt av til myrslåttene nedenfor. Denne mo kan ikke være 
en endemoræne lagt op i fri luft, dertil er dens materiale alt- 
for fint og ensartet og dens overflate for plan og jevn. Heller 
ikke en elv kunde bygget denne mo — likesålidt som de høie 
bastioner i Foldalen — Tønset. Den må ifølge sin natur være 
9 Sveriges kvartära bildningar. Sv. geol. unders. Ser. C No. 1. 
2 ) Mærkes må også, at de to største av dem Møsvand og Totak har 
arme, der løper sammen vestover . 
