Om beliggenheten av bræskillet. 
193 
sknringsmærkernes retning, at det egentlige bræskil i den deu- 
teroglaciale storbræs sid ste rest endte noget nordenfor Store 
Lulejaure, idet der nordenfor tindes skuringsmærker, der radierer 
til alle kanter mellem NV. og 0. Beliggenheten av den skandi- 
naviske storbrærest er således nogenlunde nøiagtig bestemt i 
begge ytterpunkter på 67 0 30' og 59 0 30', mere nøiagtig ved 
dens midtre løp ved 61° 30' i Tryssildalen og 62° 40' i Jemt- 
land. (A. 6r. Høgbom *). De store drag er dermed git. 
4. Bræ-form og b r æ- erosjon. 
I foregående avsnit har jeg søkt at deducere storbræens 
utviklingshistorie på grundlag av forholdsvis ikke særdeles 
betydelige ændringer i klimatet, som vi også av biologiske 
b Sveriges geologiske undersøkning, Ser. C No. 70, 1885. — Jeg har 
først under korrekturen fået Høgboms avhandling (Gr. F. F. B. 15 
h. 1, 1893): ,,0m interglaciala aflagringar i Jemtland“, hvorav føl- 
gende citat gir et klart billede av blokflytningen i et strøk med 
fuldstændig ens beliggenhet til bræ- og vandskil som det av Schiøtz 
behandlede: „Omendskønt blokker av nordvestlig herkomst ret ofte 
træfFes i og på morænegruset i hele Storsjø-området, er der ikke 
nogen tvil om, at den sidste bræbevægelse her har havt en motsat 
retning. Storsjø-traktens fra NV. stammende blokker og 
moræner kan meget vel være flyttet i denne retning under en tid- 
ligere fase av samme glaciasjon, hvis isstrømme senerehen, ved at 
bræskillet efterhånden flyttede sig østover, kom til at anta en om- 
trent motsat .retning.“ (1. c. s. 29, 30). — Som man ser den fuld- 
stændigsto overensstemmelse med min fremstilling. — Heller ikke 
til hans avhandling: „Om märker efter isdämda sjøar i Jemt- 
lands fjeldtrakter“ (Gr. F. F. B. 14 s. 571, 1892) har jeg kunnet ta 
hensyn. Efter hans beskrivelse stemmer seterne i Jemtland i alt 
væsentligt fuldstændig med de norske. Strandlinje -karakteren er ofte 
særdeles slående. Korrespondens med avløps-skar er konstateret i 
et par tilfælde. Av interesse for nuværende diskussjon kan videre 
noteres, — imot Blytt — at ved i hvertfald én av seterne „skærer 
terrasseplanet [seteflaten] ind i faste f j eldet,“ og - — imot Schiøtz — , 
at Høgbom blot på et eneste sted har fundet forhold, der „synes at 
tale for, at her har forekommet en lokal bræ, hvilket er værd at 
lægge mærke til, da der ikke i andre trakter av Jemtland er iakttat 
nogen postglacial glaciasjon, som har efterladt sig spor ved at øde- 
lægge de glaciale opdæmningssjøers strandlinjer, omendskønt disse 
flere steder ligger i et terræng og en høide over havet, hvor endog 
en mindre betydende klimatforværring burde kunne foranledige nogen 
glaciasjon“ (s. 579). 
Nyt Mag. f. Naturv. XXXIY. III. 
13 
