Om beliggenheten av bræskillet. 195 
Anderledes er det imidlertid med den store række ind- 
sjøer, der ligger overalt i Norge bak det øverste marine ter- 
rassetrin. Helland har vist, at de er virkelige klippebassiner 
med dybder, der rækker under havflaten, og at man, hvis man 
ikke vil anta, at de er dannet av de jøkeltunger, der fyldte 
dem og la op morænerne og terrasserne foran dem, må tænke 
sig, at der tilfældigvis netop lå en sådan række indsjøer med 
nogenlunde ens høide like indenfor fjordbundene, og at stor- 
bræens jøkler tilfældigvis netop overalt nådde frem til disse 
sjøer. Dette kunde tænkes i et enkelt tilfælde eller to men 
klarlig ikke, når de gentar sig på halvhundrede steder langs 
Norges kyst 1 ). I Strandlinje-studier har jeg vist, at disse sjøer 
både på Vestlandet og Østlandet er dannet i en og samme 
periode, den epiglaciale, idet landet har hævet sig i ulike grad 
på de forskellige steder fra det nivå, der betegnedes ved de 
høie seter og det øverste marine terrassetrin. Jøklernes frem- 
vækst stansedes av fjordene, og her nådde bræerosjonen sit 
maksimum, hvor snegrænsen skærer jøkeloverflaten nær jøkel- 
enden. Medens disse epiglaciale indsjøer på Østlandet er sær- 
deles store (99, 73, 25, 39, 10 km. lange efter Hellands liste) 
er imidlertid Vestlandets betydelig mindre (7, 5, 7,5, 1,5, 2,5, 2, 
3, 4, 2, 2, 6, 1 km.). Forklaringen til denne forskel må søkes 
hos storbræen selv. Det falder da straks i øinene, at de store 
Østlandssjøer ligger samlet på den konkave side av en meget 
stærk krumning i bræskillet, mens Vestlandets ligger langt 
utenfor på den konvekse side, hvorved bræstrømmen i det 
ene tilfælde koncentreres stærkt, på den nordvestre side der- 
imot blir spredt ut til fjordenderne over en betydelig større 
omkreds, hvorved dens intensitet må svækkes. — Videre 
kommer, som man vil se av den tidligere givne fremstilling 
av storbræens historie, Østlandets indsjø-jøkler fra den særdeles 
mægtige brædel, der ligger over fjeldvidden, til hvis rand 
sjøerne støter, forsåvidt deres øverste del ikke er gravet ned 
i den, mens Vestlandets indsjø-jøkler kun har den ubetydelige 
mægtighet, som storbræen formår at bygge op over stupet ved 
platåranden. Allikevel synes der at være igen et vist misfor- 
hold mellem de to siders sjøer. Nedbøren på vestsiden av 
storbræen var under den epiglaciale tid endnu ikke særdeles 
x ) Om Beliggenheden af Moræner og Terrasser foran mange Indsjøer. 
Öfversigt Kongl. Vet.-Akad. Förhandl. 1875, No. 1. 
13 * 
