Andr. M. Hansen. 
196 
forskellig fra sydostsidens. En lignende bræmasse førtes under 
snegrænsen, og den samlede erosjon måtte derfor svare nogen- 
lnnde. Opmærksomlieten henledes da nærmest på selve de 
dalfører, hvori de epiglaciale sjøer ligger. For en stor del er 
disse dalfører sækkedale d. v. s. de ender ved en „oftest brat, 
nogenlunde halvcylindrisk bakvæg.“ „Deslike sækkedale“, antar 
Helland *), „er dannet på samme måte som botnerne, idet de 
nemlig ikke er andet end storbotner, hvis længde oftest er 
betydelig i forhold til bredden.“ Hellands egen beskrivelse 
gir dog et skarpt begrænset artsbegrep for botnerne, der ikke 
frembyder nogen overgang til sækkedalene. „Længden er 
nogenlunde den samme som bredden, hyppig dog noget større 
og av og til noget mindre end længden“ 1 2 ) — et meget litet 
varierende forhold, der fuldstændig og uten overgang skiller 
dem fra dalene. Den længste botn, Helland nævner, er den 
tvilsomme nord for Tveråbræ (vendende abnormt mot OSO.) 
4 km., men undtages denne, vil ingen kunne bli kaldt en dal, 
hvor dog altid den yterst vekslende længdedimensjon har den 
fuldstændigste overvægt. — Botnerne arbeider videre på at skaffe 
sig lodrette vægge og når som oftest også dette så temmelig, 
mens Helland selv andetsteds så skarpt har fremhævet dalenes 
yterst flate tallerkenformede tversnit. — For dalformen er 
pgså den ofte meget stærke indsnævring ved mundingen frem- 
med. Botnerne er videre med stor regelmæssighet vendte mot 
nord, i motsætning til sækkedalene, „hvorav mange er orien- 
teret syd.“ Botnerne står tydelig ,,i et forhold til vore høieste 
fjeld,“ „hos mange, måske de allerfleste av Norges høieste 
toppe og tinder genfindes botnformen.“ Botnernes topografiske 
sammenhæng med alpeformerne overalt, hvor de kendes, viser 
da også tydelig nok, at de er en nunatakdannelse , der mangler 
i det av storbræen skurede land, hvor imidlertid sækkedale er 
meget almindelige. Lorange — Hellands forklaring av, hvorledes 
den lille siddende og glidende bræ har gravet sig ned, forut- 
sætter det samme. Det må være en fuldstændig isoleret små- 
bræ, der som Helland uttrykkelig siger er „uten tilløp og 
1 ) Om botner og sækkedale. Geol. för. förh. B. 2. 
2 ) Gennemsnit av de 36 store botner i hans tabel s. 293 er dog i længde 
1,3, bredde 0,7 og gennemsnitlig maksimnmshøide av væggen 0,25 km. ; 
men ved den store masse av botner, der er langt mindre, er bredden 
og længden mere ens. 
