Om beliggenheten av bræskillet. 201 
trods underlagets vekslende beider — raerne findes i høider fra 
-4- 20 til + 160 m. o. h. — kan vel kun forklares ved en meget 
rask fremrykning av en litet mægtig isbræ. (Jfig. 3 antyd- 
ningsvis over DE.) — Efter dette skulde Østlandets dalfører 
først fået sin ' egentlige utvikling i tiden mellem ra-periodens 
og epiglacialperiodens slutning. — 
Yi bar fundet, at fjordbundene nødvendigvis måtte stanse 
en storbræs vækst vestover (uten med smale bræarme over 
halvø-halsene). Nu viser imidlertid det bele Vestland med 
undtagelse av selve tinderne, nunatakkerne, sig stærkt isskuret 
av en ældre storbræ. Herav kan man og må man slutte, at 
fordypninger av tilnærmelsesvis så stort dyp og bredde umulig 
dengang kunde ha skåret landet op i slike småstykker som 
fjordene nu. Storbræen vilde isåfald aldrig kunnet få bygget 
sig op til nogen mægtighet utenfor disse fordypningers indre 
grene, den vilde aldrig kunnet fyldt slike præglaciale fjordes 
dyp endsige oversvømmet bele vestkysten ut til de ytterste 
skær. Den jøkel, der bar bragt fremmede blokke op til over 
510 m.s bøide på Sulenøerne i Sognefjordens munding 1 ), vilde 
umulig fra først av formået at nå så langt mot vest over et 
kolossalt dyp på op til 1250 m. uten at brækkes op i isfjelde. 
Selv den umåtelige grønlandske indlandsis sender ingensteds 
skridjøkler ut med en sådan mægtighet, trods den når op til 
3000 m. bøide o. b. og 1000 km.s bredde. Selv der, hvor 
jøklerne altså drives frem fra et flere hundrede km. bredt 
bræparti, vilde fjorde som Sognefjorden ikke kunne fyldes med 
fast is. Så meget mere umuligt måtte det være i Norge, hvor 
bræskillet fra først av lå næsten like ved fjordbundene, hvor 
bræhøiden aldrig nådde over 2000 m., og hvor jøklerne alle- 
rede 15 km. utenfor Lærdalsfjordens bund vilde træffe på 
900 m. dybde, i Hardangerfjorden 725 m. like utenfor platå- 
randen ved Sørfj ordens munding. Det er idet hele ikke råd 
at tænke sig, at den fra først av naturligvis litet mægtige 
storbræ kunde bygges op til nogen større tykkelse længere 
ute, når bræranden med korte mellemrum blev skåret av ved 
slike bræslukende avløp. Selv over den bredeste hals mellem 
fjordene, vilde der ikke kunne føres synderlig bræmasse vest- 
over. Isstrømmen vestover vilde ikke kunne få nogen kraft, 
9 Helland, Om mægtigheden af bræerne. Gr. F. F. B. 2 1874. 
