202 
Andr. M. Hansen. 
når der ikke var mere end høist 20 — 30 km. til de utløsende 
styrtninger til fjorddypene. Og intetsteds i det sønderskårne 
forland vil man heller kunde skaffe lokale bræer tilstrækkelige 
til at fylde fjordene, der jo stadig vil kunne skaffe bort det 
gradvis tiltagende bræoverskud. 
Den proteroglaciale storbræ må likesåvel som den deutero- 
glaciale tænkes at ha begyndt sin tilværelse oppe omkring 
Skandinaviens høideakse, fra hvilken den senere bevislig strå- 
lede ut, men den måtte under sin tidligste vækst vestover ha 
forefundet et land, der vel kanske havde dype erosjonsdale, 
men som i det hele og store dannede et sammenhængende 
skråplan, hvorpå den proteroglaciale storbræ fik plads til at 
utvikle sig til de svære dimensjoner, den bevislig 1 ) havde. 
Fjorde av tilnærmelsesvis de nuværendes dybde og bredde kunde 
således umulig ha eksisteret, dengang den proteroglaciale storbræ 
utvikledes. Be norske f jorde må altså være av glacial, nærmere 
proteroglacial oprindelse. 
Fra denne slutning: en storbræ kunde aldrig bygget sig 
utover Vestlandet, som den bevislig har gjort, hvis fjordene 
have eksisteret præglacialt, kan man kun komme ved at anta 
kolossale nivåændringer, hvorved fjorddypene fors vandt eller 
i hvertfald blev meget grundere. Det er ikke tilstrækkeligt 
at hæve det hele land; hvor høit det skede, blev dog fjordene 
bækkener med omtrent samme dybde, da de altid er grunde 
ved skærgårdsranden. Hvis man derimot antar en relativ 
større hævning ved vandskillet, må denne ha nådd aldeles 
usandsynlige mål. For at få tømt Sognefjorden, der 40 km. 
fra mundingen er ca. 1200 m. dyp, måtte man anta en vinkel- 
bevægelse, der bragte Jotunheimens tinder indenfor op i 7000 — 
10000 m. høide, altså høider, der knap nåes i Himalaya og som 
er fuldstændig ukendte i geologisk gamle fjeldkæder. Men en 
sådan vinkelbevægelse av Vestlandets skråplan om en nord- 
1 ) Det må dog skarpt fremholdes, at den almindelige fremgangsmåte 
nten videre at regne fra høieste skuringsmærke eller flytblok til 
største dyp i nærheten ikke er eksakt. Disse kan tilhøre de for- 
skelligste perioder av istiden, og man er naturligvis heller ikke be- 
rettiget til at sætte en tils tykkelse = den fordypning den har 
gravet. — Derimot må man være fuldt berettiget til at anta fjord- 
dybderne som minimalmål, hvorved man i Sognefjorden f. ex. vilde 
få en bræ på over 1250 m. 
