204 
Andr. M. Hansen. 
skulde fjernes, i en bestemt retning mot bræranden og måtte 
sætte omtrent parallele erosjonsmærker. Hvis den protero- 
glaciale storbræs bræskil lik den deuteroglaciales bavde ligget 
langt bak vandskillet, og isen derfra førtes frem over et litet 
sønderskåret Vestland, måtte det umåtelige tryk fra bræen 
mellem bræskil og vandskil drevet isstrømmene bent frem mot 
bræranden i et sikkert mere retlinjet løp end fjordenes nu- 
værende, der endog kan være lodret på bræbevægelsens ge rm em - 
snitlige retning. Ganske anderledes blir imidlertid saken, 
når bræaksen ligger like over landets høideakse. I dette til- 
fælde er det utelukkende den snemængde, der falder på det 
forholdsvis smale vestre skråplan selv, der skal føres ned, og 
det er klart, at der da vil bli et ganske andet spillerum for 
jøkelstrømmene, end når hele bræmassen stadig dreves frem i 
en bestemt retning av en umådelig vis a tergo. Jøklerne vilde 
fra deres første begyndelse smyge sig efter de præglaciale 
ujevnheter, følge præglaciale dale i deres bugtede løp og 
utvide og omforme disse under sin videre vækst efter sine 
egne ero sjonsf ormer med fuldt hensyn til bergarternes for- 
skellige motstandskraft, bænkning, strøk, diaklaser, disloka- 
sjonssprækker o. s. v. Jo længere jøklerne arbeidede efter 
disse præglaciale fordypninger, desmere blev deres hovedlinjer 
fæstede og vanskeligere at ændre. Kun når brætrykket mot 
enkelte præglaciale forhøininger, der lå i veien for storbræens 
hovedbevægelse, allikevel blev for stærkt, skar de jøkler, der 
først gav avløp tvers over, sig hurtig ned og brøt nye veie mere 
i overensstemmelse med den almindelige faldretning, Stor- 
bræen formede sig dog i det hele under sin vækst efter dette 
præglaciale system, således at dens jøkler i væsentlig utstræk- 
ning gav avløp for de samme nedslagsdistrikter som elvene 
før. Dette vilde været en umulighet — i hvertfald i nogen 
større utstrækning — når det ikke var bare selve overflate- 
væksten på stedet selv, der drev jøkler frem mot smeltelinjen, 
men tillike alt overskuddet fra en betydelig brædel bakenfor, 
der stadig trykkede Vestlandets samlede bræmasse ret mot 
kystlinjen. Av selve fjordenes form kan vi således slutte at 
det proteroglaciale bræskil ikke kan ha ligget i synderlig av- 
stand fra landets høideakse; noget der for Tromsø amts ved- 
kommende fremgår direkte av flytblokkene, idet den røde 
granit, der står straks østenfor vandskillet, ifølge K. Pettersen 
