Om beliggenheten av bræskillet. 
205 
kun findes flyttet så langt, som den deuteroglaciale storbræ 
nådde, og drivisen kunde transportere den til den epiglaciale 
strandlinjes nivå, derimot ikke i det utelukkende proterogla- 
cierede strøk. 
Utbredelsen av jøkeller viser, at den proteroglaciale stor- 
bræ har havt en kolossal utbredelse mot øst, helt til 50° 0. 
f. Gr. og mot syd til Kiew og de nordlige mellemeuropæiske 
fjelde. Når nu bræskillet har ligget ved den skandinaviske 
høideakse, blir der en motsætning mellem de to bræsider, der 
endog overgår den deuteroglaciale. Hvis vi skal undersøke 
årsakerne hertil, møter os først den vanskelighet, at vi ikke 
kender sikkert det præglaciale Nordvesteuropas utstrækning. 
Flere grunde taler imidlertid for, at dets kyst har fulgt om- 
trent 200 favne linjen, og at der endnu fandtes en i hvertfald 
nogenlunde sammenhængende landforbindelse fra Skotland til 
Island. (Sml. Strandlinje-studier s. 114.) Går man ut fra 
dette, får man straks en meget betydelig tilvækst for det 
vestlige område utenfor det dengang altså sammenhængende 
Vestland. Søndenfor 61° strakte der sig sammenhængende 
land helt til de britiske øer. Nordenfor træder vel det Norske 
havs brådyp betydelig nærmere den skandinaviske høideakse, 
men holder sig dog i almindelighet over 300 km. utenfor. 
Kun på to steder, ved Storeggen utenfor Søndmør — Komsdal 
og ved Vesterålseggen, trænger bugter ind til 200 og 150 km.s 
avstand. Der vil altså overalt være en betydelig plads at 
brede sig på for den proteroglaciale storbræs vestside. Den 
dype Norske rende kan imidlertid like så lidt eksisteret præ- 
glacialt som fjordene, ellers kunde Kristianiaterritoriets berg- 
arter aldrig være flyttet over til Jylland og de sydligere Nord- 
sjøkyster av fast is. Dette bækken minder adskillig om fjor- 
dene ved sin jevne bund og bratte sider, dens dybde er endog 
betydelig mindre end Sognefjordens ( 2 /g). Det har efter flyt- 
blokkene på Jæderen at dømme dannet leie for en svær 
jøkelstrøm, der samlede avløpet fra det sydostlige Norge og 
fra Sverige omkring de store indsjøer. En jøkel behøver kun 
en tykkelse av 1000 m. for at erodere stærkt på bunden av 
renden nu, men med 2 — 400 m. lavere præglacial vandstand 
behøvede den ikke mere end 5—700 m. bræ. Storbræranden 
kan naturligvis ikke havt andet end en ubétydelig mægtighet, 
da den først kom frem til kysten, og vilde aldrig vokset ut 
