212 
Andr. M. Hansen. 
ay en tynd bræplate som av en svær jøkel. — Likeledes kan 
den kanadiske storbræ ba skøvet sin vestrand gennem et ut- 
præget kontinentalt klima op imot Rocky Mountains til høi- 
der, der kanske ikke på langt nær var såmeget lavere end 
brælandets høidepunkt, som man bar antat. 
Mens storbræernes kystside vistnok overalt vil bvælve sig 
bøit og mægtigt med en overflate, der undtagen ved selve 
randen vil ba en næsten fuldstændig jevn og temmelig stærk 
krumning — altså danne en cylinderflate, således som min 
sammenstilling av problème fra Grønlands indlandsis i Wissen- 
scbaftbcbe Ergebnisse von Dr. Nansens Durchquerung von 
Grønland Tf. 5 viser er tilfældet der — vil et probl over 
den tynde kontinentale side vise yterst svake krumninger, der 
endog kan gå over fra konvekse til konkave 1 ). 
De målinger, vi bar av bræmægtigbeten fra den kontintale 
side av storbræerne, viser da også i overensstemmelse med 
„bræplate-teorien“ ganske små tal. For den deuteroglaciale 
baltiske istunge angir de Geer 2 ) 160 — 200 m. mægtigbet ved 
Gotland, 120 — 170 ved Bornbolm, benboldsvis bele 700 km. 
og 350 km. fra bræranden i Jylland — målt efter strømret- 
ningen — altså en stigning av 0,23 — 0,29 m. pr. km. til Got- 
land og 0,34 — 0,49 i den ytre del alene 3 ), der efter sin be- 
liggenhet måtte ba et mindre kontinentalt præg. Sætter man 
0,25 for den rent kontinentale proteroglaciale storbræ i Nord- 
rusland med en avstand fra den skandinaviske bøideakse til 
randen av 2000 km., får vi efter denne stigning ikke mere end 
500 m. tykkelse ved bræskillet. 
Hvis man hertil lægger underlagets — fj eld viddens — bøide 
får vi 1300 — 1500 m. for storbræens bøideakse, et tal der passer 
ganske godt til nunatakgrænsen i det nordlige Norge. Da 
stigningen nærmest bræskillet vel bar været raskere på grund 
av, at nedbøren ber skal bygge op det væsentlige av det bræ- 
9 Den noget stærkere stigning fra øst i Grønland svarer også til et 
mindre kontinentalt klima her end ved Davis strætet. 
2 ) Den skand. landisens andra utbredning. G. F. F. B. 7. 1884. 
3 ) Og dette kun ved at gå ut fra, at bræmægtigheten ved selve randen 
er 0, hvad den naturligvis ikke har været, da den vel regelmæssig 
har endt med høi kant som på Grønland. Ifølge Høgbom var mægtig- 
heten av bræranden, dentid jøkelleren i Upland avleiredes (— epi- 
glacialtiden) ca. 100—150 m. ! (G. F. F. B. 14, s. 296). 
