8 0. A. Corneliussen. 
optræder en liden skiferkuppe med tilsyneladende nordvest- 
ligt fald. 
Det synes altså som om også her dislokationslinien er 
tilstede, men mere skjult, fordi terrænet netop ved denne er 
stærkt tildækket. Forholdene er imidlertid så, at det er 
umuligt, at de mægtige skifre mellem ortocerkalken og kalk- 
sandstenen her kunde få plads til en fold. 
Følges veien fra broen over elven ved Hillestad til 
opover mod Ljøterud, hvor sidstnævnte profil begynder, så 
vil man i elven tæt ved broen se sorte skifre i horizontale 
lag gjennemsat af en mægtig grønstensgang, porfyragtig ved 
større hvide feldspatkry staller; skifrene viser sig atter tæt 
oppe ved Hillestadgården, hvor der også forekommer et stink- 
kalklag med lingulaer; mægtigheden er her tilsammen = 95', 
men de underste lag sees ikke. Strax over ligger en gråstre- 
get skifer, her omtr. 20' mægtig, og så langs veien et langt 
stykke bortover ortocerkalk. Nede ved Bagstevolden står 
atter alunskifer; forøvrigt er her omkring Krogsrud meget 
bedækket. 
Nede ved elven strax i nord for denne gård sees på 
nordsiden (den søndre elvebred er utilgjængelig steil) den før 
omtalte brudstykkebergart, som ved Grjøgrefossen; men her i 
det nederste parti lige i vandkanten optræder et 1' mægtigt 
konglomeratlag med kvartsknoller af størrelse fra små erter 
indtil almindelige hasselnødder. Bindemidlet består, i al fald 
for en meget stor del, af kalk. Faldet er som for de 
derpå hvilende sorte skifre ganske svagt, næsten horizontalt 
mod s. o. og mægtigheden også her omtrent 10 fod. Strax 
bagenfor møder i høi, steil væg grundfjelds gneis med 
strøg magnetisk nord og v fald vestligt, steilt. 
Lidt længre oppe ved elven, strax før den svinger mod 
syd og åbner profil III, sees i elven grundfjeld, grå gneis og 
hornblendeskifer, og derpå hviler en sandsten med kalkholdigt 
bindemiddel og kvartsitiske lag; kun yderst få brudstykker 
såes her i denne. Umiddelbart herpå hviler de sorte skifre, 
som fortsætter hen til profillinien, hvori de aller underste 
lag ikke sees. 
Sluttelig viser IY et, iøvrigt af bedækket terræn noget 
afbrudt profil fra Ljøterudelven over Haugsæter til Breistul. 
Opigjennem denne elv, der rinder i strøgretningen og næsten 
