29 
Botanisk Beise paa Hardangervidden 1877. 
mærke» paa Vidden. Haarteigens Fod ligger omtrent i samme 
Høide som Toppen af de øvrige Fjelde paa Viddens centrale 
Del, og derfra hæver den sig med bratte Vægge, nedentil 
omgiven med en Ur af nedramlede Sten, omtrent 1000' næsten 
lodret op, saa steil at den næsten vilde være nbestigelig, om 
den ikke havde to Kløfter, som strække sig tvært over. 
Stiger man op over den af nedstyrtede Sten dannede Ur og 
videre op igjennem en af de trange og bratte Kløfter, kan 
man med nogen Vanskelighed naa Toppen. Seet paa Fra- 
stand giver Haarteigen det Indtryk, at den ovenpaa er flad 
som skaaret over; kommer man op, bliver man forbauset ved 
at finde, at dette langt fra er Tilfældet. De to Kløfter, man 
bemærker ved Foden, fortsætter sig ogsaa tvært over Toppen, 
saa den bliver delt i to smaa Dale og tre Bygge, en i Midten 
og en paa hver af Siderne. I hver af de to Fordybninger er 
et ganske lidet Kjern, underholdt af Våndet fra den smeltende 
Sne, som her ligger hele Sommeren over. Bundtom, baade i 
Dalene og paa Byggene, ligge en Mængde uordentlig om- 
strøede, kantede Klippeblokke. Jordsmonnet er knapt, og 
Vegetationen er fattig. 
Den mellemste Del af Vidden paa Overgangen fra Hal- 
lingdal til Eidfjord ligner meget den beskrevne Egn om Haar- 
teigen og Grrananuterne, dog har Landskabet her et mere fladt 
Udseende, som for en Del bevirkes af de mange større og 
mindre Indsøer. Blandt disse bør mærkes de lange og smale 
Olavsbodvande, som ligge omtrent midt paa Vidden og have 
Udløb til begge Sider, idet de mod Øst staa i Forbindelse 
med Halnevand og Heieren og rinder ned mod Numedal, og 
gaar mod Vest, efterat have optaget Kjelda og Leira, ned 
gjennem Sysendalen til Eidfjord. Længere mod Øst findes 
desuden nok en Bække mindre Vande, kun skildte ved lave, 
fugtige Myrstrækninger ; de største ere: Bredvand, Sjerja- 
vand og Gfrønsøen, til sammen dannende en flad Strækning af 
over en Mils Længde, hvad man ellers neppe vil finde paa 
hele Vidden. Mod Nord, nærmere Hallingskarven, ligger det 
store Ustavand. Fjeldtoppene ligge spredte og ere kun faa: 
Ustatind, Bjørdalsnuten, Grønnuten og Halnekollen, med en 
Høide af omtrent 4400', vistnok i sig selv en ganske betydelig 
Høide, men da selve Vidden her stiger til omkring 3700 / , vil 
Fj eldenes Høide ikke overstige 7— 800'. Naar man derfor 
