116 D. C. Danielssen og J. Koren. 
flade. Flere af disse Kjertler vare tomme, og da saaes Kjær- 
nen meget tydeligt. Det hyaline Bindevævslag støder umid- 
delbart til Muskelhuden (King- og Længdemuskler). Ring- 
musklerne, Fig. 7, f, gaa paa den forreste og hagerste Ende 
rundt Kroppen uden Afbrydelse, imedens de paa Midten af 
Legemet ere afbrudte af Radialnerverne og Længdemusklerne, 
og danne altsaa her Tværmuskler. Muskelbundterne ere tem- 
melig brede og sammenbundne med et gj ennemsigtigt Binde- 
væv. Ringmusklerne danne paa den hagerste Ende en stærk 
Sphincter, der omgiver Analaabningen. Længdemusklerne ere 
fortil fæstede paa Radialstykkerne, strax bag Nerveudløbet, 
bagtil gaa de henimod Analaabningen, hvor de fæste sig paa 
selve Sphincter, idet enkelte Fibre udbrede sig paa denne. 
Muskelhuden er beklædt af Peritoneum med sit flimrende Epi- 
thel. Fra Peritoneum udgaa paa den forreste Del af Krops- 
hulheden mange yderst smaa Legemer af forskjellig Form, 
der hænge frit i Hulheden. Nogle ere korte, stilkløse, dels 
næsten kuglerunde, dels mere aflange og ere fra 0,009 — 0,012 
m. m. lange og 0,005 — 0,009 m. m. brede, Fig. 10, andre ere 
meget mere langstrakte, stilkede, tildel s cylinderformede med 
en bladdannet Yderende, Fig. 11, og ere fra 0,034 — 0,069 m. 
m. lange og 0,003 — 0,004 m. m. brede. Alle disse Legemer 
bestaa af en tynd Hud, som beklædes af Epithel, hvis Cel- 
ler ligge her meget spredte, Fig. 10, a, a, og ere de for Sy- 
naptiderne særegne Organer, hvis Function i lang Tid har 
været meget gaadefuld, og som endnu ikke er ganske opkla- 
ret. Vore Undersøgelser af disse Organer ere foretagne paa 
Spiritusexemplarer, og kan forsaavidt være mangelfulde. 
Ved imidlertid at sammenligne dem med Ley digs, anstillede 
paa levende Exemplarer af Synapta digitata, og ved at sam- 
menstille dem med Ludvigs Beskrivelse over »Vimpercellen« 
hos Comatulaerne, — ere vi komne til den Formening, at de 
som mere udviklede Flimmerorganer tjene til at sætte Krops- 
vædsken i end stærkere Bevægelse. Saavidt vore Undersø- 
gelser strælfke, kunne vi med Bestemthed sige, at de ikke 
staa i Forbindelse med Kar, men ere fæstede ved Bindevæv 
til Kropsvæggen, og have en afsluttet Hulhed, hvilket er 
overensstemmende med Johannes Müllers og Sempers Iagtta- 
gelser. — I det hyaline Bindevæv ere to Slags Kalkhjul lei- 
rede rundt hele Kroppen, og det paa en saadan Maade, at 
