242 Ludvig Schmelck. 
Ved at anvende forskjellige ammoniakmængder fandt jeg i 
et og samme vand følgende tal for magnesia: 
Med 9 dele vædske og 1 del kone. ammon. 0.2044 pCt. MgO. 
« 5 — * — 1 — 0.2061 
« 2 — 1 — 0.2140 
I et andet vand fandtes på samme måde: 
Med 9 dele vædske og 1 del kone. ammon. 0.2054 pCt. MgO. 
« 2 —r— 1 — 0.2112 — 
Nødvendigheden af at tilsætte et sådant overskud af am- 
moniak forat få en nøiagtig bestemmelse af magnesia efter 
denne methode er altfor lidet fremhævet i de analytiske læ- 
rebøger. Rimeligvis er denne mindre påagtede feilkilde grun- 
den til, at flere kemikere har fundet meget uoverensstem- 
mende og lave tal for magnesia i søvandet. 
Forchhammer, hvis resultater med hensyn til kalk- og 
magnesiamængden stemmer godt overens med mine analyser, 
inddamper filtratet fra den fosforsure ammoniakmagnesia til 
tørhed og får ved opløsning af residuet i ammoniak altid en 
liden rest af det fosforsure salt. En sådan inddampning er 
imidlertid ikke nødvendig, når man blot før fældningen kon- 
centrerer vædsken til det mindst mulige volum og tilsætter 
det nødvendige overskud. af ammoniak Når bundfaldet derpå 
efter 24 timers henstand frafiitreres, giver filtratet ved ind- 
dampning ingen rest af fosforsur ammoniakmagnesia. Men 
nagtet disse forholdsregler, kan magnesia ikke bestemmes 
med samme sikkerhed i havvandet som kalk og svovlsyre. 
Nedenstående tal viser differ entserne mellem kontrolbestem- 
melserne : 
I no. 33 fandtes 0.2160 og 0.2200 pCt. MgO. 
I « 35 — 0.2180 « 0.2207 — 
I « 36 — 0.2173 « 0.2180 — 
Største differents = 0.004 pCt. 
Svovlsyre. 
Til denne bestemmelse har jeg afveiet omtrent 100 gr. 
søvand, som tilføiedes 8 — 10 dråber kone. saltsyre og i kog- 
hede bundfældtes med en klorbariumopløsning, der tilsattes 
