Resultater fra den norske Nordhavsexpedition. 251 
tage, at dette dybvandsslam er af en temmelig ensartet be- 
skaffenhed. 
For at betragte de ber foreliggende bestemmelser fra et 
andet synspunkt, bar jeg i etterfølgende tabel ordnet middel- 
og forholdstallene for søvandets bestanddele efter de bredde- 
grader, mellem hvilke vandprøverne er optagne. 
00 
o 
r 
«<! 
o 
71° — 66 1 . 
66 6 — 62°. 
Middeltal for egenvægt 
1,0264 
1,0265 
1,0268 
— 
« Cl. 
1,929 
1,937 
— 
« CaO 
0,0580 
0,0579 
0,0577 
— 
« MgO 
0,2190 
0,2219 
0,2205 
« so 8 
0,2208 
0,2210 
0 2223 
CaO. : 
Cl. (Cl. — 100) 
8,01 
2,99 
MgO. 
: Cl. . 
11,35 
11,45 
S0 3 : 
Cl 
11,45 
11,41 
CaO. : 
S0 3 (S0 3 — 100) 
. 26,27 
26,20 
25,95 
MgO. 
:S0 3 
99,18 
100,4 
99,19 
Middeltallene for kalkmængden viser i denne tabel den- 
samme uforanderligbed, som i den foregående. Forskjellighe- 
derne ved magnesia er derimod større, men i betragtning af 
analysens mindre sikkerhed berettiger de ikke til nogen slut- 
ning med hensyn til et tilsvarende forhold i havet Svovl- 
syren har sit maximum søndenfor den nordlige polarkreds, 
hvor middeltallet er 0.2223. Vandets høiere égenvægt i 
denne del af havet står måske i samklang med denne forø- 
gelse af svovlsyremængden, skjønt man ved sammenligning 
med Forchhammers analyser af nærliggende vandprøver, 
hvoraf ingen er hentede nordenfor den 62de breddegrad, 
skulde tro, at havet virkelig i disse sydligere egne, var i be- 
siddelse af en større s vovlsy regehalt. 
Forehhammer finder nemlig som middeltal for svovlsy- 
ren mellem den 60de og 62de breddegrad 0.230 pCt. Men 
efter al rimelighed skriver denne uoverensstemmelse sig fra 
en stadig feil i hans analyser, da han nemlig til udfældning 
af svovlsyren har benyttet sig af den salpetersure baryt, 
hvorved man — som senere er bevist — får et stærkt foru- 
renset bundfald. 
Af den sidste og de foregående tabeller fremgår det, at 
