260 W. C. Brøgger og H. H. Bensch. 
til hverandre iagttoges envis regelmæssighed, idet de næsten 
alle faldt svagt indad mod åsen, nemlig mod SSV, S og SO 
(på kartskitsen fig. 2 er knn de større ganges plads angivet). 
Gangene er særdeles talrige og desnden i den grad for- 
bundne ved mindre tværårer, at forekomsten i det store viser 
sig som et net af gange, udbredt i strøg over en strækning 
af omtr. 1600 meter. 
Efter disse korte, foreløbige bemærkninger vil vi føre 
læseren hen til et par af de interessanteste gange. De større 
gange er på fig. 2 betegnet med tallene 1 — 10. 
Den første gang, som vi vil besøge (på fig. 2 betegnet 
med 1), er en omtrent 12' mægtig, mest finkornig, glimmer- 
masse, som indeslutter krystaller af en gråliggrøn vandholdig 
enstatit (se nedenfor pag. 292) og indtil flere fod store klum- 
per af apatit. Figur 4 fremstiller dens vestlige, stærkt for- 
grenede parti; som man vil se, fører glimmeren også her 
klumper og linser af apatit. Nogle af de mindre forgre- 
ninger består istedenfor af glimmer af ravnsort hornblende. 
Sidestenen, «skapolit-hornblendestenen», er her grovt folieret 
og indeholder små rutilkorn, anordnede parallelt dens øvrige 
mineralier; denne foliation, som er uafhængig af gangenes 
retning, bliver ved en af forgreningerne lidt efter lidt mere 
og mere utydelig, idet bergarten går over til en finkornig, 
næsten tæt, grønlig masse. De af gangnettet midt på teg- 
ningen indesluttede partier af sidestenen er tildels en eien- 
dommelig varietet af «skapolit-hornblendestenen», som arbei- 
derne på grund af dens udseende ganske træfiende kaldte 
«sandberg»; denne varietet udmærker sig ved, at skapoliten 
ligesom kornene i en løs sandsten smulrer op mellem fingrene, 
fremdeles derved, at den ofte istedenfor hornblende inde- 
holder små skjæl af en brun glimmer, lig gangenes. Sp. vægt 
af denne sandstenlignende bergart er 2.79. Også østenfor 
det aftegnede parti af gangen begrændser dette «sandberg» 
glimmermassen. 
Øst for denne gang var man ved at foretage gravninger 
i leret, som dækker foden af åsen, stødt på flere glimmer- 
gange; den største var mindst 25' mægtig. Endnu længer 
øst havde man for at søge efter apatit gj ennemskåret den 
løse jordbund med en lang grav i retning NV — SO og derved 
forefundet ikke mindre end 12 gange. De faldt alle svagt 
