Norske apatitforekomster. 295 
* 
apatit o g andre mineraler ligelig fordelt gjennem hele gang- 
massen (f. éx. apatitførende kvartsgange, Østre Kjørrestad, 
Akeland o. s. v.)- Den symmetriske anordning af mineralerne 
på vore gange kan aldeles ikke i regelmæssighed sammen- 
menlignes med den, der er så udpræget kos mange erts- 
gange. 
G-angmineralerne er i almindeligked finkornige ved grænd- 
sefladerne, medens de mod midten er uddannede i større 
krystaller. 
Et punkt, kvori endvidere vore gange adskiller sig fra 
de almindelige ertsgange, er den fuldstændige mangel på så- 
danne med krystaller udklædte rum, der ofte så vakkert de- 
ler disse i to symmetriske kalvdele. Også almindelige druse- 
rum findes kun sjelden på de apatitførende gange. På samt- 
lige Ødegårdens gange kunde vi kun opdage et eneste lidet 
druserum; flere uregelmæssige fandtes i Kragerøs gange. 
Foruden på disse to lokaliteter kar vi kun i et tilfælde 
iagttaget druserum på de apatitførende gange, nemlig de 
ovenfor beskrevne i albiten på Oxøiekollen. Albiten er ker 
ingen sekundær dannelse; den forekommer som nævnt i store 
masser som kovedbestanddel på gangen og indslutter i sin 
masse de øvrige gangmineraler: kornblende, apatit og kvarts, 
der også- sammen med albiten beklæder druseriimmenes 
vægge. 
Medens vi således efter ovenstående ikke kan henføre 
vore gange til almindelige ertsgange, tør vi på den anden 
side ikke udtale os noget nøiere, om hvorledes man skulde 
kunne tænke sig gangenes dannelse, om de væsentlig skulde 
være fremkomne ved afsætning af opløsninger, eller ved vexel- 
virkning af gasarter*) eller om de muligens for en del 
skulde kunne være frembrudte af smeltede masser. 
4) De apatitførende gange står i et bestemt forhold til gab- 
bro. Denne vigtige slutning, at apatitgangene er knyttede 
*) Hvad en sådan dannelsesmåde angår, vil vi minde om de erfaringer, man 
har vundet om dannelsen af flere af de for apatitgangene karakteristiske 
mineraler (rutil, apatit) ved spaltning afflygtige chlor- og fluorforbindel- 
ser, se f. ex. A. Daubrée: «Etudes synthétiques de géologie expérimen- 
tale», Paris 1879, afsnittet «amas stannifères». At mærke er her også 
Michel Lévy’ s interessante iagttagelse, at skapoliten i skapolit-hornblen- 
destenen holder ca. P/a pr. C. fluor. 
