71 
Vildsvinet vaiidrat in i Skane, i livars torlrnossar deras ben 
lig-ga begrafna. Wilckes vackra nndersbkningar i fbrra ar- 
hundradet dfver Landskronas hainn, der ban fann tradstub- 
bar pa roten under siindets yta, ocii de yppersta Geo- 
logers forskningar i vara dagar^ lialVa salt utoni allt tvif- 
vel, att siklra Sverge varit landfast ined Norra Tyskland. 
Men da var ocksa Ostersjdn afstangd Iran VesterhalVet, det 
var mahanda da, som ostran knnde trifvas vid de danska 
darne, pa stallen der lion nuinera icke bnnes, ocli der bon 
ganska lange var qvar sedan Ostersjdn fatt en Adig till 
Nordsjon. 
Saledes — om denna tydning af bandelsernas gang iir 
riktig, — skiille Ostersjdn en gang bafva varit ett isbaf, de 
fa hognordiska djuren i Ostersjdn skulle vara afkomlingar 
af bans illdsta invanare, — derniist i alder borde de fa sdt- 
vattensdjuren vara, soni ban byser, — ocb sist kom invan- 
dringen fran Nordsjdn, — den torde vara niindre talrik an 
den bittills visat sig, ocb fortgar annn i en ringa man. 
Men, nilr landet steg upp nr isbafvet, bvad blef de 
djurs ddc, som blefvo lemnade i det inre af landet, kolo- 
nier, som stadnade (^var i de balor ocb klyftor, som varit 
de stdrsta djupen, niir liafvct stod der? Om vattenrymden 
var ringa, i bvilken de lefde, maste de bastigt dddas af 
det tillbrulande farskvattnet. Var detta ater ringa mot bas- 
sinens ryind, da knnde, under ett langre fihdojip, ett eller 
annat bafsdjur smaningom vilnja sig dervid ocb fortfara 
att lefva, iitVen sedan insjbn blifvit ett bem for sbtvat- 
tensdjnr, ocb en sadan sji) blef, till sin fauna, nagot af 
ett baf, men mera af en tjelisj(), — ocb sadan ar Yettern 
ilnnu. Annn spara botanisterna mangen bbgnordisk vext 
i bans narmaste granska]), ocb tjelisjihis natur rbjer sig i 
bans bskar. De braxenartade, som iilska ett varmt ocb 
